ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"15" липня 2020 р.                                                             Справа №914/1561/19
Західний апеляційний господарський суд в складі колегії:
головуючого судді                                                            Дубник О.П.
суддів                                                                                Гриців В.М.
Зварич О.В.
за участю секретаря судового засідання Кіра О.С.
розглянувши апеляційну скаргу Громадської організації “Товариство індивідуальних підприємців “Ксеня-Т” без номера від 03.01.2020 (вх. №01-05/126/20 від 09.01.2020)
на рішення Господарського суду Львівської області від 05.12.2019 (суддя Крупник Р.В., повний текст складено 16.12.2019)
у справі № 914/1561/19
за позовом: Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради, м. Львів
до відповідача: Громадської організації “Товариство індивідуальних підприємців “Ксеня-Т”, м. Львів
про зобов`язання звільнити самовільно зайняті нежитлові приміщення.

за участю представників: 
від позивача: Мартиняк Р.М.- представник (довіреність від 22.01.20р., посадова інструкція в справі);
від відповідача: Юхман Я.В. – адвокат (ордер серії ІФ № 059582 від 04.02.2020).
1. Розгляд справи.
Відводів суддям та секретарю судового засідання в порядку ст.ст.  35,  36,  37 ГПК України  не заявлялось.
Судове засідання фіксувалось за допомогою технічних засобів звукозапису, згідно зі  ст. 222 ГПК України.
2.Вирішення процесуальних  питань.
Ухвалою суду від 03.02.2020 поновлено строк на апеляційне оскарження та відкрито апеляційне провадження.
Ухвалою суду від 24.03.2020 застосовано принцип розумного строку тривалості провадження відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Причини відкладення розгляду справи викладено в ухвалах суду.
15.07.2020 представником апелянта, через канцелярію суду подано клопотання б/н від 15.07.2020 (вх.№ 01-05/1996/20 від 15.07.2020) з долученням копії позовної заяви та судового акта  про зупинення провадження у справі п. 5 ч. 1 ст. 227 ГПК України, в якому останній просить зупинити провадження у даній  справі до набрання законної сили рішенням по справі № 914/1645/20 за позовом Товариства індивідуальних підприємців «Ксеня-Т» до виконавчого комітету Львівської міської ради, Львівської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення Львівської міської ради № 230 «Про реєстрацію права комунальної власності на нежитлові приміщення по вул. Зеленій, 7» від 15.03.2019, скасування права власності та записів про право власності, провадження у якій відкрито 07.07.20 р. Господарським судом Львівської області. Вказане клопотання представник апелянта в судовому засіданні підтримав, оскільки від результатів розгляду справи № 914/1645/20, у якій предметом розгляду є рішення Львівської міської ради № 230 “Про реєстрацію права комунальної власності на нежитлові приміщення на вул.Зеленій,7” від 15.03.19 р., залежатиме рішення у даній справі .
Представник позивача заперечила проти задоволення клопотання про зупинення провадження у справі.
В судовому засіданні 15.07.2020, колегія суддів без виходу до нарадчої кімнати, ухвалила відмовити в задоволенні клопотання представника апелянта про зупинення провадження у справі, мотивуючи вказане рішення тим, що оскаржуване рішення ухвалено Господарським судом Львівської області 05.12.2019, а позов у справі № 914/1645/20  подано через сім місяців після прийняття оскаржуваного рішення та через 11 місяців після подання позовної заяви Управлінням комунальної власності у даній справі. Заявник не покликається на недостатність зібраних доказів, від так суд апеляційної інстанції вважає, що ним не доведено об’ єктивної неможливості перегляду даної справи в апеляційному порядку, враховуючи при цьому приписи ст. 269 ГПК України «Межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції».
3. Короткий зміст позовних  вимог.
05.08.2019 Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради звернулося до Господарського суду Львівської області з позовом до Громадської організації «Товариство індивідуальних підприємців «Ксеня-Т» про звільнення самовільно зайнятих нежитлових приміщень.
Позовні вимоги мотивовані тим, що у комунальній власності територіальної громади м. Львова знаходяться нежитлові приміщення під індексами « 2-1», « 2-2», « 2-3», « 2-4», « 2-5», загальною площею 64,5 кв.м., які розташовані в будинку №7 по вул. Зеленій у м. Львові. В процесі здійснення своїх повноважень, Управлінню комунальної власності стало відомо, що вказане приміщення незаконно використовується ГО «Товариство індивідуальних підприємців «Ксеня-Т». Зокрема, 28.05.2019р. контрольно-інвентаризаційним відділом спільно з представниками Личаківської районної адміністрації та ЛКП «Управитель» було проведено обстеження нежитлових приміщень, що знаходяться за адресою м. Львів, вул. Зелена, 7,загальною площею 64,5 кв.м., та перебувають в комунальній власності Львівської міської ради перевіркою встановлено, що приміщення використовує ГО «Товариство індивідуальних підприємців «Ксеня-Т». У приміщеннях під індексами « 2-1», « 2-2», « 2-3» та « 2-4» знаходиться швейне обладнання користувача, дані приміщення використовуються як ательє «Ксеня». У приміщенні під індексом « 2-5» знаходиться майстерня по ремонту одягу, майстерня по виготовленню ключів та магазин непродовольчих товарів (продаж побутової хімії, квітів та ін.). Згідно усної інформації, наданої працівниками майстерні по ремонту одягу, майстерні по виготовленню ключів, магазину непродовольчих товарів, у них укладені договори оренди на частини приміщення під індексом « 2-5» з ГО «ТІП «Ксеня-Т». Документів, на підставі яких використовується приміщення, представлено не було. Як стверджує позивач, незаконне використання зазначеного нежитлового приміщення, яке знаходиться у власності територіальної громади міста Львова, порушує вимоги  ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»  та перешкоджає ефективному використанню та розпорядженню вищезазначеним об`єктом комунальної власності в інтересах територіальної громади міста Львова, тобто Львівська міська рада в особі уповноваженого нею виконавчого органу - Управління комунальної власності позбавлена передбаченого ст.ст.  13,  41,  141 Конституції України,  ст. 319 ЦК України, права самостійно на свій розсуд володіти, користуватися і розпоряджатися належним їй на праві власності майном. Відтак, просить задовольнити позов та зобов`язати відповідача самовільно зайняті нежитлові приміщення.
Правові підстави позову – ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. ст. 316, 319, 327, 387, 391 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України).
4. Короткий зміст рішення суду першої  інстанції.
Рішенням Господарського суду Львівської області від 05.12.2019 позов задоволено повністю.
Судом першої інстанції зроблено висновок, що позивач є власником спірного об`єкта нерухомості, заняття відповідачем приміщень без встановлених на те правових підстав позбавляє позивача, як власника майна, права розпоряджатися та використовувати приміщення для задоволення своїх потреб, суд вважає, що приміщення підлягають звільненню відповідачем в силу приписів  ст. 391 ЦК України.
Місцевим господарським судом встановлено, що факт набуття територіальною громадою м. Львова права комунальної власності на приміщення першого поверху під індексними номерами 2-1, 2-2, 2-3, 2-4, 2-5, загальною площею 64,5 кв.м., які знаходяться за адресою: м. Львів, вул. Зелена, 7, підтверджується наявним в матеріалах справи витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.
Судом відхилено посилання відповідача, як на докази, які підтверджують право власності на спірні приміщення та законне перебування у приміщеннях, зокрема, долучений до відзиву на позов наказ Представництва ФДМ України у м. Львові від 28.12.1995р. №2364, інвентаризаційний опис основних засобів №1, №2, акт оцінки вартості майнового комплексу, затверджений наказом Представництва ФДМ України у м. Львові від 13.12.1995р. №2150, свідоцтво про реєстрацію товариства покупців членів трудового колективу ДППО «Ксеня», договір купівлі-продажу від 28.12.1995р. №576 та акт прийому-передачі від 14.03.1996р. №576, так як з долучених відповідачем документів вбачається, що в результаті приватизації відповідачем - державним підприємством побутового обслуговування «Ксеня» (ДППО «Ксеня»), було придбано цілісний майновий комплекс ДППО «Ксеня». Разом з тим,  наявний в матеріалах справи опис основних засобів, які були прийняті, не свідчить про те, що відповідачем придбавалися спірні приміщення  інд. номер  2-1, 2-2, 2-3, 2-4, 2-5, загальною площею 64,5 кв.м., розташовані в будинку №7 по вул. Зеленій у м. Львові.
На долученому відповідачем договорі купівлі-продажу/акті прийому-передачі відсутній реєстраційний напис про проведення державної реєстрації, відсутнє в матеріалах справи і реєстраційне посвідчення та свідоцтво про право власності відповідного зразка. Також, в матеріалах справи відсутні будь  які докази того що відповідачем було проведено державну реєстрацію права власності на цілісний майновий комплекс, в т.ч. на спірні приміщення.
5.Короткий зміст вимог апеляційної скарги та аргументи учасників справи.
5.1.  Відповідач – Громадська організація «Товариство індивідуальних підприємців «Ксеня-Т»,    подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення. Апелянт вважає, що судом першої інстанції не повністю встановлено обставини, які мають значення для справи, крім того, апелянт посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт стверджує, що придбане державне майно товариством покупців членів трудового колективу ДППО «Ксеня» відповідно до п.1.1. договору купівлі-продажу № 576 від 28.12.1995, укладеним  з представництвом Фонду державного майна України у м. Львові включало в себе всі його активи і пасиви, інвентар, обладнання, устаткування та інше майно. Розрахунки за об`єкт приватизації відповідно до п.п. 2.1., 2.2., 2.3. договору купівлі-продажу здійснювалось працівниками підприємства власними коштами та приватизаційними сертифікатами. 
Апелянт стверджує, що на  виконанням умов договору купівлі-продажу №576 від 28.12.1995, підписано акт прийому-передачі № 576 від 14.03.1996 майна об`єкту приватизації, куди включено всі його активи, пасиви, інвентар, обладнання, устаткування та інше майно (п.1.1.), в тому числі приміщення, в якому розміщувалось ДППО «Ксеня». 
Крім того, скаржник в апеляційній скарзі зазначає, що відповідно до ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою. Натомість з матеріалів справи не вбачається,  яким документом було передано у комунальну власність майно, приміщення першого поверху під індексами 2-1, 2-2, 2-3, 2-4, 2-5, загальною площею 64,5 кв.м., які знаходяться за адресою: м. Львів, вул.. Зелена, 7, територіальній громаді м. Львова безоплатно державою, а рішення Львівської міської ради № 230 від 15.03.2019, на думку апелянта, не можна вважати достатньою підставою для проведення державної реєстрації права власності.
Апелянт наголошує, що в оскаржуваному рішенні зазначається, що «позивач є власником спірного об`єкта нерухомості», код ЄДРПОУ Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради – 25558625. Натомість відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, власником приміщення, першого поверху під індексами 2-1, 2-2, 2-3, 2-4, 2-5, загальною площею 64,5 кв.м., яке знаходиться за адресою: м. Львів, вул.. Зелена, 7, є Львівська міська рада, код ЄДРПОУ Львівської міської ради – 04055896.
А отже, на думку апелянта, судом першої інстанції не враховано факту того, що Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради не є власником спірного об`єкта нерухомості та не є особою, якій належить право вимоги за позовом, тобто неналежний позивач.
5.2. Позивач не скористався своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.
6. Обставини справи,  встановлені судами першої та апеляційної інстанції.
Відповідно до рішення Львівської міської ради №230  від 15.03.2019 «Про реєстрацію права комунальної власності на нежитлові приміщення на вул. Зеленій, 7», виконавчим комітетом Львівської міської ради вирішено, зокрема, зареєструвати територіальній громаді м. Львова в особі Львівської міської ради право комунальної власності на нежитлові приміщення першого поверху  у м. Львові під індексами 2-1, 2-2, 2-3, 2-4, 2-5 загальною площею 64,5 кв.м. на вул. Зеленій, 7 у м. Львові, які належать до комунальної власності територіальної громади м. Львова, є ізольованими, не належать до житлового фонду, не перебувають у загальному користуванні мешканців будинку та не є допоміжними (а.с.109).
02.04.2019  за Львівською міською радою зареєстровано право власності на нежитлові приміщення першого поверху під інд. 2-1, 2-2, 2-3, 2-4, 2-5, загальною площею 64,5 кв.м., які знаходяться за адресою: м. Львів вул. Зелена , буд. 7, про що свідчить наявний в матеріалах справи Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.14-15).
Відповідно до Акту проведення перевірки №160-нп/19 від 28.05.2019, до якого долучено фотоматеріали обстеження, 28.05.2019 комісією у складі працівників ббвв Управління комунальної власності, Личаківської районної адміністрації та ЛКП «Управитель» проведено обстеження об`єкта нерухомого майна, розташованого за адресою: м. Львів, вул. Зелена, 7, загальною площею 64,5 кв.м., відповідно до ТП ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» від 27.12.2018р. №297 та встановлено, що приміщення використовується ГО «Товариство індивідуальних підприємців «Ксеня-Т»; у приміщеннях під індексами « 2-1», « 2-2», « 2-3» та « 2-4» знаходиться швейне обладнання користувача, дані приміщення використовуються як ательє «Ксеня»; у приміщенні під індексом « 2-5» знаходиться майстерня по ремонту одягу, майстерня по виготовленню ключів та магазин непродовольчих товарів (продаж побутової хімії, квітів та ін.); згідно усної інформації наданої працівниками майстерні по ремонту одягу, майстерні по виготовленню ключів та магазину непродовольчих товарів, у них укладені договори оренди на частини приміщення під індексом « 2-5» з ГО «ТІП «Ксеня-Т» (а.с.21-25). 
Листом від 28.05.2019 Личаківська районна адміністрація повідомила Управління комунальної власності про те, що за результатами комісійного обстеження приміщення по вул. Зеленій, 7 у м. Львові, з`ясовано, що приміщення використовується ГО «ТІП «Ксеня-Т» для ремонту одягу, майстерні по виготовленню ключів та магазину з продажу побутової хімії; документів, на підставі яких використовується приміщення, представлено не було (а.с.26).
Відповідач, на думку, позивача, безпідставно займає приміщення комунальної власності, від так зобов’ язане їх  звільнити.
7. Норми права та висновки якими суд апеляційної інстанції керувався при прийнятті постанови.
Згідно зі  ст. 269 ГПК України   суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Заслухавши суддю-доповідача,  дослідивши матеріали апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи щодо правильності застосування судом першої інстанцій норм матеріального та дотримання норм процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Предметом позову є вимога про звільнення самовільно зайнятого приміщення комунальної власності.
Відповідно до частини 1  статті 15 Цивільного кодексу України  кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно  статті 16 Цивільного кодексу України, частини 2  статті 20 Господарського кодексу України  кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до статтей  316,  317,  319 Цивільного кодексу України  правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до    статті  327 Цивільного кодексу України    у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.
Положеннями  ст. 391 ЦК України  унормовано, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ч. 1  ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.
Частиною 2  ст. 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»  передбачено, що підставою для набуття права комунальної власності є передача майна територіальним громадам безоплатно державою, іншими суб`єктами права власності, а також майнових прав, створення, придбання майна органами місцевого самоврядування в порядку, встановленому законом.
Таким чином, приміщення першого поверху під індексними номерами 2-1, 2-2, 2-3, 2-4, 2-5, загальною площею 64,5 кв.м., які знаходяться за адресою: м. Львів, вул. Зелена, 7, вимоги про звільнення якого є предметом розгляду даної справи, перебувають у комунальній власності територіальної громади м. Львова, що підтверджується наявним в матеріалах справи витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, та повноваження щодо розпорядження ними належать Львівській міській раді.
До відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження, зокрема, управління в межах, визначених радою, майном, що належить до комунальної власності відповідних територіальних громад (положення пп. 1 п. «а» ч. 1  ст. 29 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).
Згідно п. 1.1. Положення про управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради (надалі  Положення), затв. рішенням Виконавчого комітету Львівської міської ради від 02.12.2016р. №1125, Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради (надалі  управління) є виконавчим органом Львівської міської ради відповідно до ухвали міської ради від 26.05.2016 № 505 «Про затвердження структури виконавчих органів Львівської міської ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів», утвореним відповідно до  Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».
Відповідно до пп. 2.1.1. п. 2.1. Положення, основними завданнями управління є, зокрема, виконання функції органу управління майном комунальної власності територіальної громади м. Львова.
Згідно пп. 4.1.2., 4.1.13., 4.1.14., 4.1.16., 4.1.28. п. 4.1. Положення, до компетенції управління належать такі повноваження: здійснення у частині наданої компетенції делегованих органам місцевого самоврядування та їх виконавчим органам повноважень; реалізація політики органів місцевого самоврядування у сфері управління майном, яке належить до комунальної власності м. Львова; здійснення управління майном, яке належить до комунальної власності м. Львова, у визначених міською радою та виконавчим комітетом межах; виконання повноважень орендодавця, продавця, органу приватизації майна комунальної власності м. Львова; здійснення контролю за обліком, інвентаризацією майна, яке належить до комунальної власності м. Львова, його використанням і збереженням; організація та ведення претензійної і позовної роботи; представництво у встановленому законодавством порядку прав та інтересів управління у судах, інших органах під час розгляду правових питань і спорів, у яких приймає участь управління.
Для реалізації завдань та виконання повноважень, передбачених цим Положенням, іншими нормативними актами, управління має право, зокрема, здійснювати контроль, проводити перевірки та аналітичну роботу з питань, які належать до його компетенції (пп. 5.1.2. п. 5.1. Положення).
А відтак, відповідно до зазначених положень, до компетенції Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради належить повноваження щодо реалізація політики органів місцевого самоврядування у сфері управління майном, яке належить до комунальної власності м. Львова.
З огляду на вищевикладене, безпідставними є доводи апелянта про неналежного позивача.
Твердження апелянта, що придбане державне майно товариством покупців членів трудового колективу ДППО «Ксеня» відповідно до п.1.1. договору купівлі-продажу № 576 від 28.12.1995 з представництвом Фонду державного майна України у м. Львові включало в себе всі його активи і пасиви, інвентар, обладнання, устаткування та інше майно в т.т. приміщення,   не знайшли свого підтвердження з огляду на наступне.
Відповідачем до матеріалів справи долучено наказ Представництва ФДМ України у м. Львові від 28.12.1995р. №2364 (а.с.81), інвентаризаційний опис основних засобів №1, №2(а.с.69-75), акт оцінки вартості майнового комплексу, затверджений наказом Представництва ФДМ України у м. Львові від 13.12.1995р. №2150 (а.с.77-80), свідоцтво про реєстрацію товариства покупців членів трудового колективу ДППО «Ксеня» (а.с.68), договір купівлі-продажу від 28.12.1995р. №576 (а.с.82-85) та акт прийому-передачі від 14.03.1996р. №576 (а.с.86). Однак, з долучених документів не вбачається, що відповідачем було придбано спірні приміщення  з індексами  2-1, 2-2, 2-3, 2-4, 2-5, загальною площею 64,5 кв.м., розташовані в будинку №7 по вул. Зеленій у м. Львові.
В інвентаризаційних описах основних засобів №1, №2, акті оцінки вартості майнового комплексу, затвердженому наказом Представництва ФДМ України у м. Львові від 13.12.1995р. №2150, акті прийому-передачі від 14.03.1996р. №576, які є додатками до договору купівлі-продажу від 28.12.1995р. №576 відсутні посилання на спірні приміщення  з індексами  2-1, 2-2, 2-3, 2-4, 2-5, загальною площею 64,5 кв.м., розташовані в будинку №7 по вул. Зеленій у м. Львові.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що на долученому відповідачем договорі купівлі-продажу/акті прийому-передачі відсутній реєстраційний напис про проведення державної реєстрації, відсутнє в матеріалах справи і реєстраційне посвідчення та свідоцтво про право власності відповідного зразка. Також, в матеріалах справи відсутні будь  які докази того що відповідачем було проведено державну реєстрацію права власності на цілісний майновий комплекс, в т.ч. на спірні приміщення. В матеріалах справи відсутній Статут відповідача, а від так є недоведеними обставини правонаступництва прав та обов`язків товариства покупців членів трудового колективу ДППО «Ксеня».
Крім того, апелянт в апеляційній скарзі стверджує, що рішення Львівської міської ради № 230 від 15.03.2019 не можна вважати достатньою підставою для проведення державної реєстрації права власності. Однак, відповідачем не надано жодних доказів того, що вказане рішення Львівської міської ради, які стали підставою для реєстрації речових прав на нерухоме майно визнано незаконним та скасоване. 
Відповідно до  статті 276 Господарського процесуального кодексу України  суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Матеріали справи свідчать про те, що місцевий господарський суд всебічно, повно і об`єктивно дослідив матеріали справи в їх сукупності, дав правильну юридичну оцінку обставинам справи та обґрунтовано, з дотриманням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права вирішив спір у справі.
Доводи заявника апеляційної скарги про порушення процесуального права і неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права під час прийняття оскаржуваного рішення не знайшли свого підтвердження, у зв`язку з чим підстав для зміни чи скасування законного та обґрунтованого судового рішення колегія суддів апеляційного господарського суду не вбачає.
З огляду на зазначене колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Відповідно до  ст. 236 ГПК України  судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам  статті 191 цього Кодексу.
8. Судові витрати.
У зв`язку з залишенням апеляційної скарги без задоволення, апеляційний господарський суд на підставі  ст. 129 ГПК України  дійшов до висновку про покладення на апелянта витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 2  881,50    грн.
Керуючись ст.ст.  129, 252,    269,  270,  275,    276,  281,  282 Господарського процесуального кодексу України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Громадської організації «Товариство індивідуальних підприємців «Ксеня-Т» залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Львівської області від 05.12.2019 у цій  справі без змін.
2. Судовий збір за розгляд справи в апеляційному порядку покласти на апелянта.
3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Строки та порядок оскарження постанов (ухвал) апеляційного господарського суду визначені § 1 глави  2  Розділу  IV ГПК України.
4. Справу скерувати на адресу місцевого господарського суду.

Повний текст постанови складено    24.07.2020
Веб-адреса судового рішення в Єдиному державному реєстрі судових рішень: http//reyestr.court.gov.ua.

Головуючий-суддя                                                                                О.П. Дубник

Судді                                                                                                    В.М.Гриців

                                                                                                    О.В.Зварич