КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
            
справа №362/4344/19                                                                 головуючий у суді І інстанції: Кравченко Л.М.
провадження №22-ц/824/8296/2020                                          головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
18 серпня 2020 року                                                                                         м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: головуючого судді Сушко Л.П., суддів Сліпченка О.І., Іванової І.В., розглянувши у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку письмового провадження матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 січня 2020 року за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У липні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову вказує на те, що відповідно до укладеного між позивачем та відповідачем 01.02.2016 року кредитного договору Банк надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 7731,72 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 10% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Однак, відповідач не виконав належним чином свої зобов`язання за Кредитним договором, внаслідок чого у відповідача, станом на 15.07.2019 року, виникла заборгованість перед позивачем на загальну суму 16695,08 грн., що складається з: заборгованості за тілом кредиту - 3815,48 грн., заборгованість за процентами - 1185,11 грн., пеня - 5181,75 грн., штрафи - 6512,74 грн.. 
За вказаних обставин, позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором №б/н від 01.02.2016 року у розмірі 16695,08 грн., а також судові витрати у розмірі 1921,00 грн..
Заочним рішенням Васильківськогоміськрайонного суду Київської області від 20 січня 2020 року позовні вимоги у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» заборгованість за тілом кредиту у розмірі 3815,48 грн. за кредитним договором б/н від 01.02.2016 р. та судові витрати в розмірі 1921,00 грн..
Не погодившись із вказаним судовим рішенням Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, і неправильне застосування судом норм матеріального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити нове судове рішення в цій частині, яким позовні вимоги в цій частині задовольнити у повному обсязі,  а в іншій частині судове рішення залишити без змін. Звертає увагу суду на те, що у Генеральній угоді визначені умови щодо розміру та порядку нарахування процентів і штрафних санкцій, що є складовою частиною кредитного договору. Вказує, що розрахунок заборгованості відображає рух грошових коштів за картою, він є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також відображає стан в певні періоди часу. 
Відповідач ОСОБА_1 відзиву на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надала.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не  підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Вирішуючи даний спір, і задовольняючи частково позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за кредитом у розмірі 3815,48 грн., суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, суд погоджується із тим, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів, тобто лише тіло кредиту.
Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення відсотків, пені та штрафів, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що відсутній передбачений обов`язок відповідача по їх сплаті у анкеті-заяві від 01.02.2016 року та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг розміщений на сайті https://privatbank.ua не може вважатися складовою частиною спірного кредитного договору. А також, що при укладенні договору з відповідачем АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону "Про захист прав споживачів" про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк.
Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.
Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК Україницивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.
Відповідно до ст. ст. 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.
Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК Українидоговори та інші правочини є підставами виникнення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Відповідно до ст.ст. 627, 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Тобто, свобода договору означає право громадян або юридичних осіб вступати чи утримуватися від вступу у будь-які договірні відносини. Свобода договору проявляється також у можливості наданій сторонам визначити умови такого договору.
Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Відповідно до ст. ст. 1048, 1054 ЦК України кредитний договір є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, а отже банк має довести надання позичальникові грошових коштів у розмірі та на умовах, встановлених договором.
Відповідно до ст. 9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно із вказаного нормою закону підставою для бухгалтерського облік господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.
Відповідно до п. 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року №254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Встановлено, що 25.02.2014 року відповідач підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приват Банку.
В подальшому 01.02.2016 рокуукладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт(а.с. 8).
Також, позивач посилається на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Универсальна», «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна «Універсальна Contract», «Універсальна, Gold» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/як невід`ємні частини договору (а.с. 9-33).
Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 15 липня 2019 року становить 16696,08 грн., і складається із заборгованості за тілом кредиту - 3815,48 грн., заборгованість за процентами - 1185,11 грн., пеня - 5181,75 грн., штрафи - 6512,74 грн..
Судом встановлено, що в наданихпозивачем розрахунках заборгованості за договором б/н від 25.02.2014 року відсутні дані про те, за якою карткою зроблено розрахунок. З Генеральної угоди також не вбачається виду банківської картки, яку видано відповідачу (а.с. 6,8).
Проаналізувавши наявні у матеріалах справи докази у сукупності із вище переліченими нормами законодавства, апеляційний суд погоджується із висновком суду першої інстанції про задоволення позову в частині стягнення суми непогашеного тіла кредиту, а також про відмову у задоволенні позовних вимог щодо стягнення відсотків та пені,оскільки матеріали справи не містять доказів, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, відсутні підстави вважати встановленими обставини щодо досягнення сторонами домовленості про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені за несвоєчасне погашення кредиту.
Доводи апеляційної скарги про те, що у Генеральній угоді визначені умови щодо розміру та порядку нарахування процентів і штрафних санкцій, що є складовою частиною кредитного договору, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки з Генеральної угоди вбачається розмір відсоткової  ставки 0,833% на місяць, а в розрахунку заборгованості зазначено 10%, отже позивачем не надано належних розрахунків заборгованості. Також, наданий позивачем розрахунок заборгованості в частині відсотків, суд апеляційної інстанції не приймає до уваги, оскільки 10% не визначено умовами Генеральної угоди. Крім того, в Генеральній угоді штрафні санкції не визначені.
Доводи апеляційної скарги про те, що розрахунок заборгованості відображає рух грошових коштів за картою, він є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитної угоди, а також відображає стан в певні періоди часу, суд апеляційної інстанції відхиляє, оскільки відомості зазначені в розрахунку в частині відсотків та штрафу суперечать Генеральній угоді. 
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. 
З урахуванням викладеного, суд апеляційної інстанції вважає, що майнове право   позивача було порушено відповідачем.
З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції на підставі належним чином оцінених доказів, дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову.  
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, рішення суду ухвалене з додержанням норм процесуального права та правильним застосуванням норм матеріального права, і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі. 
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,  
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.
Заочне рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 20 січня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених ч.3 ст.389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено «18» серпня 2020 року. 

Головуючий суддя     Судді	Л.П. Сушко     О.І. Сліпченко     І.В. Іванова