П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

23 червня 2020 року                                                                                    м. Київ
 
Справа №  22-1702                                             Головуючий у1-й інстанції - Гончарук В. П.
Унікальний № 755/32512/14-ц                                                                  Доповідач - Пікуль А. А.

Київський апеляційний суд. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ у складі:
 
                    головуючого                                       Пікуль А. А.
                    суддів                                                  Гаращенка Д. Р.
                                                                                 Невідомої Т. О.
 
                   за участю секретаря                            Пузикової В. В.
                    
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 16 липня 2019 року у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01 липня 2015 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Новобудова`до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,-
 
у с т а н о в и л а:
 
У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01 липня 2015 року, в якій, з урахуванням заяви про зміну підстав для перегляду вказаного рішення за нововиявленими обставинами, просила скасувати за нововиявленими обставинами рішення  Дніпровського районного суду м. Києва від 01 липня 2015 року у частині задоволених вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Новобудова» заборгованості за житлово-комунальні послуги у сумі 21 428 грн та судових витрат у розмірі 243 грн 60 коп., (т. 5, а.с.45-48; т. 6, а.с.54-60).
Свої вимоги ОСОБА_1 обґрунтовувала тим, що ТОВ «Новобудова» не мало права на звернення до суду з позовною заявою, так як вбачається спір про право, адже ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 19 травня 2017 року було скасовано судовий наказ, виданий Дніпровським районним судом м. Києва від 23 грудня 2016 року про стягнення з ОСОБА_1   на користь ТОВ «Новобудова» заборгованості за житлово-комунальні послуги, в зв`язку з чим відповідач вважала, що позивач ТОВ «Новобудова» повинно було звернутися за захистом своїх прав та інтересів у відповідності до вимог п. 1 ч. 2  ст.16 ЦК України. Вказувала, що ТОВ «Новобудова» звернулося щодо стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, які не надавало, також ТОВ «Новобудова» не має права на звернення до суду з відповідним позовом, так як не є балансоутримувачем будинку АДРЕСА_1 , в зв`язку з відсутністю договору між ТОВ «Новобудова» та співвласниками багатоповерхового будинку. 
Крім того, ОСОБА_1 зазначала, що вона не проживає та не зареєстрована за вказаною адресою ( АДРЕСА_2 ) та не користується житлово-комунальними послугами. Також, на думку відповідача, рішення суду повинно бути переглянуте за нововиявленими обставинами, оскільки воно було ухвалене неправомочним складом суду та ґрунтується на сфальшованих фактах та доказах.
 
Ухвалою  Дніпровського районного суду міста Києва від 16 липня 2019 року заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленними обставинами рішення в рамках цивільної справи за позовом ТОВ «Новобудова» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги залишено без задоволення.
 
Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення незаконної та необґрунтованої ухвали, просить ухвалу районного суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для нового розгляду заяви ОСОБА_1 від 05 червня 2018 року про перегляд рішення за нововиявленими обставинами (т. 6, а.с.100-111).
 
В порядку, передбаченому ст. 360 ЦПК України, відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходило.
            ТОВ «Новобудова», діючи через представника ОСОБА_2 , подало клопотання про здійснення апеляційного розгляду за відсутності представника позивача (т.7, а.с.43-45).
 
Заслухавши доповідь судді Пікуль А. А., пояснення  ОСОБА_1 , яка підтримала подану апеляційну скаргу та просила суд скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія доходить висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Судовим розглядом в суді першої інстанції встановлено, що  рішенням Дніпровського районного суду м. Києва  від 01 липня 2015 року було частково задоволено позов ТОВ «Новобудова» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги. Суд стягнув з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Новобудова» заборгованість за житлово-комунальні послуги у сумі 21 428 грн та судові витрати в сумі 243 грн 60 коп. В інший частині позовних вимог відмовлено.
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 10 листопада 2015 року апеляційні скарги ТОВ «Новобудова» та ОСОБА_1 відхилено, а рішення Дніпровського районного суду м. Києва  від 01 липня 2015 року залишено без змін.
Залишаючи без задоволення заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленними обставинами рішення Дніпровського районного суду м. Києва  від 01 липня 2015 року районний суд виходив з того, що  відповідач  неодноразово знайомилася з матеріалами справи і про факти, на які  ОСОБА_1 посилається в обґрунтування своєї заяви як на нововиявлені обставини, останній було відомо як на час розгляду справи в районному суді так і в апеляційній інстанції. Це також підтверджується апеляційною скаргою, поданою ОСОБА_1 на рішення суду. 
Тому суд першої інстанції вважав, що обставини, на які посилалась заявник, не можуть вважатися нововиявленими, та дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01 липня 2015 року. 
 
При перевірці указаних висновків районного суду у контексті доводів апеляційної скарги  ОСОБА_1   апеляційний суд  виходить з наступного.
Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів, обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, є доведеними.
Висновки суду відсутності підстав для задоволення  заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленними обставинами рішення Дніпровського районного суду м. Києва  від 01 липня 2015 року відповідають обставинам справи.
Всі висновки суду першої інстанції, мотиви, з яких суд відхилив доводи заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення у зв`язку за нововиявленними обставинами, нормативно-правові акти, якими керувався суд при постановленні ухвали, повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваної ухвали  (т.6, а.с.94-97).
Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить. 
 
З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_1 неодноразово зверталась до суду із заявами про перегляд рішення Дніпровського районного суду м. Києва  від 01 липня 2015 року за нововиявленими обставинами. Зокрема, 17 грудня 2015 року ОСОБА_1 подала до Дніпровського районного суду м. Києва заяву про перегляд рішення за нововиявленими обставинами (т. 2, а.с.204-207), і ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 15 серпня 2017 року (т. 3, а.с.184-185), залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 11 грудня 2017 року (т. 4, а.с.26-28), у задоволенні цієї заяви ОСОБА_1 відмовлено. Вказані ухвали також залишені без змін постановою Верховного Суду від 21 березня 2018 року (т. 4, а. с.173-176).
Заява ОСОБА_1 про перегляд рішення з нововиявленими обставинами, подана 28 грудня 2016 року, була визнана неподаною та повернута заявнику ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 24 січня 2018 року (т. 4, а.с.66).
За заявами ОСОБА_1 про перегляд рішення з нововиявленими обставинами, поданими 16 червня 2017 року та 31 серпня 2017 року, було відмовлено у відкритті провадження, а саме ухвалою  Дніпровського районного суду м. Києва від 02 лютого 2018 року відмовлено у відкритті провадження заявою від 15 червня 2017 року та ухвалою  Дніпровського районного суду м. Києва від 22 жовтня 2018 року відмовлено у відкритті провадження заявою від 31 серпня 2017 року. Постановами Київського апеляційного суду від 12 березня 2019 року вказані ухвали залишені без змін (т. 5, а.с.224-229).
 
Відповідно до ст. 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами. Підставами для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи. При перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.
Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.
Відповідно до роз`яснень, викладених в пунктах 3, 4, 6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами», нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин (ч. 2 ст. 361 ЦПК ( зараз - ст. 423 ЦПК)). 
Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини другої статті 361 ЦПК України (зараз ст. 423 ЦПК), є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.
Крім того, вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини. Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.
Для визначених нововиявлених обставин необхідними умовами є те, що вони існували на час розгляду справи, але підстави виникли після ухвалення рішення у справі (зокрема, шляхом скасування судового рішення, яке стало підставою для його ухвалення), спростовують обставини, встановлені судом на час розгляду справи, та мають важливе значення для її розгляду.
Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.
Обставини, які є підставою для перегляду судового рішення, це юридичні факти, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, повинні бути істотними, тобто такими, що могли вплинути на висновки суду при ухваленні судового рішення і були встановлені після набрання ним законної сили.
Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.
 
У даній справі апеляційним судом у постанові від 12 березня 2019 року (т.5, а.с.224-226) встановлено, що обставинами, на які  ОСОБА_1 посилалася у своїх заявах, поданих у жовтні 2016, 15 червня 2017 року та 31 серпня 2017 року, як на підставу для перегляду за нововиявленими обставинами рішення Дніпровського районного суду м. Києва від   01 липня 2015 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від   10 листопада 2015 року, є те, що, на думку відповідача, ТОВ «Новобудова» не уповноважено на обслуговування будинку, в якому знаходиться її квартира, а рішення ухвалено за її відсутності, що унеможливило встановлення дійсних обставин справи. Вищезазначені обставини були предметом розгляду як суду першої, так і апеляційної інстанції, а заява про перегляд рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами, подана  ОСОБА_1 у жовтні 2016 року, містила аналогічні підстави, була розглянута судом першої інстанції та за результатом розгляду якої постановлено ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 15 серпня 2017 року про відмову в задоволенні вищевказаної заяви ОСОБА_1   по суті заявлених нею вимог, яка набрала законної сили та є чинною.
 
У черговій заяві про перегляд рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 01 липня 2015 року за нововиявленими обставинами, ураховуючи наявність заяви про зміну підстав для перегляду рішення за нововиявленими обставинами від 07 травня 2019 року (т.6, а.с.54-60) та доповнення до заяви від 15 травня 2019 року і пояснень (т.6, а.с.62, 67-77), ОСОБА_1 , зазначивши у іншій інтепритації, знову послалась як на нововиявлені: 1) недоведеність факту виникнення у ТОВ «Новобудова» права балансоутримувача будинку чи прав виконавця житлово-комунальних послуг, відсутність між сторонами договірних правовідносин; 2) справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки відсутній предмет спору та предмет судового захисту, у позивача відсутнє право вимоги, адже судом встановлено, що існує спір про право.
Однак, як вже було встановлено судом та убачається з матеріалів справи, доводи про те, що ТОВ «Новобудова» не має права вимоги до  ОСОБА_1 , оскільки не являється ні балансоутримувачем будинку ні виконавцем житлово-комунальних послуг, неодноразово заявлялись відповідачем у письмових заявах та/чи поясненнях до суду першої інстанції (т.1, а.с.203-208; т.2, а.с.37-39; 42-46), а також були зазначені у апеляційній скарзі відповідача на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 01 липня 2015 року (т.2, а.с.96-100).
Ці доводи були предметом розгляду та перевірки у суді апеляційної інстанції,  що відображено у мотивувальній частині ухвали Апеляційного суду м. Києва від 10 листопада 2015 року (т.2, а.с.163 звор.).
З огляду на таке, наведені відповідачем обставини не можуть бути визнані судом нововиявленими.
Посилання на те, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки відсутній предмет спору та предмет судового захисту, адже у позивача відсутнє право вимоги, адже судом встановлено, що існує спір про право, також не можуть бути прийняті судом у якості підстав для перегляду рішення за нововиявленими обставинами.
 
Доводи скарги про те, що оскаржувана ухвала складена не повноваженим судом, оскільки був порушений порядок визначення судді для розгляду її заяви, у зв`язку з чим нею був заявлений відвід, який ухвалою районного суду 04 червня 2019 року залишено без розгляду, яка на думку скаржника є необґрунтованою та незаконною, колегія суддів відхиляє як неприйнятні.
З матеріалів справи убачається, що  ОСОБА_1 принаймні тричі заявляла  відвід судді Гончаруку В. П, з мотивів його упередженості з зв`язку з порушенням встановленого законом порядку визначення судді. 
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 04 червня 2019 року вдруге подану заяву про відвід залишено без розгляду, оскільки він був заявлений повторно з підстав, заявлених  та розглянутих раніше (т.6, а.с.13-14).
У судовому засіданні 08 липня 2019 року  ОСОБА_1 втретє заявила відвід судді Гончаруку В. П. (т.6, а.с.63-65), який повторює мотиви попередньо заявленого відводу (т.6, а.с.6-8), лише із тими доповненнями, що попередньо заявлений відвід був обґрунтованим і питання відводу було вирішене судом неправильно.
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 08 липня 2019 року указана заява також залишена без розгляду, оскільки відвід заявлений повторно  з підстав, заявлених  та розглянутих раніше (т.6, а.с.82-83).
Ураховуючи мотиви заявлених  ОСОБА_1 відводів судді Гончаруку В. П. у контексті наявних у розпорядженні суду матеріалів щодо автоматичного визначення судді для розгляду даної справи, у суду апеляційної інстанції немає підстав вважати, що заявлений судді Гончаруку В. П. відвід був обґрунтованим. З огляду на таке, підстави для застосування судом апеляційної інстанції п.2 ч. 3 ст. 376 ЦПК України відсутні.       
 
          Аргументи апеляційної скарги щодо підроблення районним судом ухвали від 16 липня 2019 року, підроблення районним судом підстав перегляду рішення від 01 липня 2015 року шляхом спотворення підстав зазначених нею у заяві від 06 травня 2019 року про зміну підстав перегляду рішення та зазначених судом в ухвалі, які не співпадають та доводи щодо того, що рішення районного суду від 01 липня 2015 року ґрунтується на підробленому правочині з передачі будинку АТХК «Київміськбуд» - ТОВ «Новобудова» на баланс для зарахування в основні фонди, оскільки рішення АТХК «Київміськбуд» № 142 та Авізо № 215 є недійсними, також відхиляються апеляційним судом як неприйнятні з огляду на таке.
          Відповідачем помилково ототожнено передбачені процесуальним законом підстави для скасування судового рішення під час його перегляду в апеляційному порядку з підставами для скасування судового рішення за нововиявленими обставинами, передбаченими ст. 423 чинного ЦПК  та ст. 361 ЦКП 2004 року.
           
          Відповідно до роз`яснень пункту п`ятого  постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами», процесуальні недоліки розгляду справи (зокрема, неналежне повідомлення заявника про час і місце розгляду справи, неповне встановлення фактичних обставин справи, порушення порядку дослідження доказів) не вважаються нововиявленими обставинами, проте можуть бути підставою для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку. Обставини, які могли бути встановлені при всебічному і повному з`ясуванні судом обставин справи, тобто при виконанні вимог ч. 4 ст.10 ЦПК України, не є нововиявленими обставинами. Неподання стороною або особою, яка бере учать у справі, доказу, про який їй було відомо та який підтверджує відповідні обставини, а також відмова суду у прийнятті доказів не є підставами для перегляду судового рішення  у зв`язку з нововиявленими обставинами.
 
          У даній справі у заяві про зміну підстав для перегляду рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01 липня 2015 року, як і в численних попередніх заявах, ОСОБА_1 у  якості підстави для перегляду рішення за нововиявленими обставинами посилається на відсутність у позивача - ТОВ "Новобудова", права вимоги за даним позовом, і, як наслідок на безпідставність позову.   
          Водночас, як вже зазначено вище, ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 10 листопада 2015 року апеляційні скарги ТОВ «Новобудова» та ОСОБА_1 відхилено, а рішення Дніпровського районного суду м. Києва  від 01 липня 2015 року залишено без змін. Відповідно до змісту ухвали Апеляційного суду м. Києва від 10 листопада 2015 року, указані аргументи сторони були предметом дослідження в суді апеляційної інстанції. Висновки суду з цих питань викладені у мотивувальній частині  ухвали суду апеляційної інстанції (т. 2, а.с.162-165).
          
Одним із основоположних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який, inter alia, вимагає, щоби, коли суди остаточно вирішили питання, їхнє рішення не ставилось під сумнів. Цей принцип передбачає повагу до остаточності судових рішень та наполягає на тому, щоб жодна сторона не могла вимагати перегляду остаточного й обов`язкового судового рішення просто задля нового розгляду та постановлення нового рішення у справі. Відступи від цього принципу є виправданими лише тоді, коли вони обумовлюються обставинами суттєвого та неспростовного характеру (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 9 червня 2011 року у справі «Желтяков проти України» («Zheltyakov v. Ukraine», заява № 4994/04, § 42-43)).
 
У даній справі вказані  ОСОБА_1 обставини не є нововиявленими обставинами у розумінні вимог ст. 423 ЦПК України, а тому не є підставою для перегляду судового рішення.
Доводи апеляційної скарги по суті поданої заяви фактично повторюють доводи заяви про перегляд рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01 липня 2015 року, які були предметом ретельного дослідження в суді першої інстанції та їм була дана належна правова оцінка.
 
Водночас доводи апеляційної скарги щодо порушення районним судом норм процесуального права, оскільки заява про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 01 липня 2015 року була розглянута за відсутності ОСОБА_1 , яка не змогла з`явитись до суду з поважних причин - у зв`язку з хворобою,  заслуговують на увагу та можуть бути прийняті апеляційним судом у якості підстав для скасування оскаржуваної ухвали з огляду на таке.  
Відповідно до положень ст. 429 ЦПК України заява про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами розглядається судом у судовому засіданні. Справа розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом для провадження, у суді тієї інстанції, яка здійснює перегляд. У суді першої інстанції справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи.
У даній справі  ОСОБА_1 була присутня у судовому засіданні 08 липня 2019 року та після вчинення судом і учасниками процесу ряду процесуальних дій заявила, що не може приймати участь у судовому засіданні за станом здоров`я  (т.6, а.с.79-81). Згідно з відомостями протоколу судового засідання суд оголосив перерву на кілька хвилин, а потім продовжив засідання та ухвалив перенести судове засідання на 16 липня 2019 року 12.00 годин. (т.6, а.с.81). Після чого представник ТОВ «Новобудова»  був під розписку повідомлений про дату та час наступного судового засідання (т.6, а.с.84). Розписка  ОСОБА_1   про повідомлення її  про дату та час наступного судового засідання у матеріалах справи відсутня. Цього ж дня відповідачу направлена судова повістка (т.6, а.с.85), розписка про вручення якої ОСОБА_1 у матеріалах справи відсутня.
15 липня 2019 року до суду надійшла заява ОСОБА_1 про відкладення судового засідання у зв`язку з тим, що вона хворіє і перебуває на лікарняному (т.6, а.с.86).  
Незважаючи на те, що у суду не було належного підтвердження повідомлення ОСОБА_1 про дату та час судового засідання і одночасно відповідач подала заяву про перенесення судового засідання у зв`язку з її неявкою з поважних причин, суд в порушення вимог ст. 223 ЦПК України розглянув справу за відсутності ОСОБА_1 . 
 
За правилом п.3 ч.3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Ураховуючи наведене, апеляційний суд доходить висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваної ухвали та постановлення нової ухвали про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 01 липня 2015 року. 
 
Керуючись ст. ст. 367-368, 374-376, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 16 липня 2019 року скасувати та постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 01 липня 2015 року.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
 
Повний текст постанови складений 30 червня 2020 року.

Головуючий                                                                      А. А. Пікуль
 
Судді                                                                                 Д. Р. Гаращенко
 
 Т. О. Невідома