ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

03 вересня 2020 року                                                         м. Чернівці
справа № 727/6393/20
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого        Владичан А. І. 
суддів: Одинака О.О., Перепелюк І.Б.
секретар Вовкун Н.Ю.
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми авансу та пені, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_2  на ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03 серпня 2020 року, (головуючий у 1 інстанції Одовічен Я.В.),-

ВСТАНОВИВ:

31 липня 2020 року  ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій просив вжити заходів забезпечення позову наклавши заборону на відчуження, вчинення реєстраційних дій з реєстрації переходу права власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 загальною площею 66,5 кв.м., літню кухню, гараж, вбиральню, сарай, колодязь, огорожу, а також земельних ділянок за цією ж адресою для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що належать ОСОБА_3 .
Заяву обґрунтовував тим, що ним до суду заявлено позов про стягнення суми авансу та пені з ОСОБА_3 . Невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позову про стягнення грошових коштів у випадку відсутності майна у відповідача, на яке може бути звернуто стягнення.
Захід забезпечення позову шляхом заборони вчинення дій є достатнім та необхідним для забезпечення в майбутньому виконання рішення суду у випадку задоволення позову.
_______________________________________________________________________
Провадження 22ц/822/792/20 

Такий захід забезпечення позову є пропорційним, оскільки надає відповідачу можливість користуватися своє власністю та спонукає його до виконання зобов`язання у добровільному порядку. 
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03 серпня 2020 року заяву  ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 , від імені якого діє  ОСОБА_2 до  ОСОБА_3 про стягнення суми авансу та пені повернуто заявнику, оскільки подана без додержання вимог ст.151 ЦПК України. 
Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати як таку, що суперечать нормам матеріального та процесуального права, та постановити нову ухвалу, якою заяву про забезпечення позову задовольнити в повному обсязі.
Доводи скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції безпідставно не вжив заходів забезпечення позову та необґрунтовано повернув заяву про забезпечення позову. Подана заява відповідає вимогам ст.151 ЦПК України так як у заяві зазначено ціну позову та міститься пропозиція не застосовувати заходи зустрічного забезпечення, оскільки реалізація заходів зустрічного забезпечення позову є правом суду, а не його обов`язком, окрім того застосування заходів зустрічного забезпечення можливе судом на будь-якій стадії процесу а не тільки при розгляді заяви про забезпечення позову на стадії відкриття провадження у справі. 
Крім того, суд першої інстанції дійшов помилкових висновків про те, що позивач зобов`язаний навести у заяві про забезпечення позову відомості щодо наявного у нього майна на території України в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків позивача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову. Процесуальним законом не встановлено обов`язку заявника при поданні заяви про забезпечення позову надати суду відомості про свій майновий стан, також оцінка об`єктів нерухомості, що належать відповідачу не входить до предмету доказування у справі про стягнення суми авансу та пені.
Також висновки суду про те, що відсутні докази, що відповідач вчиняє дії із реалізації майна є помилковими, так як сам попередній договір від 03.01.2020 року свідчить про наміри відповідача продати належне йому майно, а тому ризики майбутнього невиконання рішення суду у випадку задоволення позову існують.
Згідно з частиною 2 статті 369 ЦПК України, апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені у пунктах 1,5,6,9,10,14,19,37-40 частини першої статті 353 цього Кодексу розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга 
підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
У відповідності до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно із статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
       Повертаючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заява про забезпечення позову подана без додержання вимог ст.151 ЦПК України, оскільки позивачем не наведено обґрунтування необхідності забезпечення позову саме вказаним видом та відповідність його вимогам, на забезпечення яких він вживається, не визначено пропозицій щодо зустрічного забезпечення, що свідчить про недотримання заявником вимог процесуального законодавства і неврахування необхідності забезпечення розумного балансу інтересів сторін, не містить ціни позову, а також відомостей про вартість майна, заборону на відчуження якого заявник просить накласти. 
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, тимчасових заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання можливого судового рішення, якщо його буде ухвалено на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Суд застосовує заходи забезпечення позову у разі, якщо існує очевидна небезпека заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в справі.
Забезпечення позову по суті є обмеженням суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). 
Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Дослідивши матеріали справи колегією суддів встановлено, що 31 липня 2020 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення суми авансу та пені. Разом з позовною заявою подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення заборони на відчуження, вчинення реєстраційних дій з реєстрації переходу права власності на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами а також двох земельних ділянок, які знаходяться за адресою АДРЕСА_1 , та належать на праві власності ОСОБА_3 ..
03 серпня 2020 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці повернуто заяву про забезпечення позову.

06 серпня 2020 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Чернівці відкрито провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми авансу та пені.
Відповідно до частини першої та другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Частиною першою статті 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується:
1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб;  11) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави;  2) забороною вчиняти певні дії;  3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин;  4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання;  5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту;  6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку;  8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів;  9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги;  10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
При встановленні відповідності заходів забезпечення позову позовним вимогам слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.
Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.
Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.
При цьому забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін.
Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.
Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акту, а також перешкоджання спричинення значної шкоди позивачу.
При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.
При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року № ETS № 005 (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»).
Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
При цьому ЄСПЛ у рішенні від 29 червня 2006 року у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» ЄСПЛ зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. При чому, як наголошується у рішенні ЄСПЛ, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.
При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17 липня 2008 року) ЄСПЛ вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту, але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Таким чином, держава Україна несе обов`язок перед заінтересованими особами забезпечити ефективний засіб захисту порушених прав, зокрема - через належний спосіб захисту та відновлення порушеного права. Причому обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.
На це вказується, зокрема, і в пункті 4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004, в якому зазначено, що верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, яка здійснюється, зокрема і судом як основним засобом захисту прав, свобод та інтересів у державі.
Крім того, Конституційний Суд України у пункті 9 мотивувальної частини рішення від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 у справі № 1-12/2003 наголошує на тому, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
ЄСПЛ у рішенні від 20 липня 2004 року у справі «Шмалько проти України» вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 27 листопада
2019 року у справі № 331/3944/18 (провадження № 61-11311св19), і підстав відступати від якого колегія суддів не вбачає.
         Дослідивши матеріали справи колегією суддів встановлено, що між сторонами по справі позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_3 існує спір щодо стягнення грошових коштів, і враховуючи предмет і підстави спору у вказаній цивільній справі, з метою недопущення вчинення відповідачем дій з реалізації нерухомого майна, що може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у разі ухвалення судом рішення на користь позивача, з урахуванням розміру заявлених позовних вимог, які є співмірними із заходами забезпечення позову, про вжиття яких просить позивач, подана заява про забезпечення позову повністю відповідає вимогам ст.151 ЦПК України, оскільки у даній заяві зазначено найменування суду до якого подана заява, повне найменування та місце знаходження сторін по справі, та місце знаходження майна з конкретним описом вказаного майна, зазначено предмет позову та наявні обґрунтування необхідності такого забезпечення, вказаний захід забезпечення позову, який належить застосувати з обґрунтуванням його необхідності, зазначена ціна позову. Пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.
Враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов не обґрунтованого висновку про повернення заяви про забезпечення позову з підстав невиконання вимог ст.151 ЦПК України, оскільки такі заявником дотримані.
Разом з тим, вимога апеляційної скарги щодо вирішення питання про забезпечення позову є безпідставною, оскільки апеляційним судом переглядається ухвала про повернення заяви, а не судове рішення, ухвалене за результатами розгляду вказаної заяви по суті.
Так, як, в даному випадку заява про забезпечення позову не розглядалася судом першої інстанції по суті, тому в силу вимог ст.ст. 374, 379 ЦПК України у суду апеляційної інстанції відсутні повноваження на вирішення по суті вказаної заяви про забезпечення позову.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали. 
З огляду на наведене ухвала Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03 серпня 2020 року підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 374, 379 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_2  задовольнити частково.
Ухвалу Шевченківського районного суду м. Чернівці від 03 серпня 2020 року скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Дата складання повного тексту постанови 03 вересня 2020 року.

Головуючий А.І. Владичан

Судді: О.О. Одинак

І.Б. Перепелюк