09.07.20
33/812/222/20
Єдиний унікальний номер судової справи 489/106/19 
Номер провадження 33/812/222/20                 Головуючий у місцевому суді: Васильченко Н.О.
Категорія: ч.1 ст.130 КУпАП                         Головуючий у апеляційному суді: Серебрякова Т.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2020 року                                                місто Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі:
головуючого судді – Серебрякової Т.В.,
із секретарем судового засідання – Цуркан І.І.,

за участю особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , та її представника - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в приміщенні Миколаївського апеляційного суду апеляційну скаргу особи, притягнутої до адміністративної відповідальності,  ОСОБА_1 на постанову судді Ленінського районного суду міста Миколаєва від 26 лютого 2019 року, якою:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Миколаєва, громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 10 200 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік,

ВСТАНОВИВ:

Постановою судді Ленінського районного суду міста Миколаєва від 26 лютого 2019 року встановлено, що 01 січня 2019 року відносно ОСОБА_1 складено протокол про адміністративне правопорушення, відповідно до якого 01 січня 2019 року о 06:30 год. в місті Миколаєві по вулиці 1-ша Лінія, №27, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом - автомобілем марки і моделі Hyundai Sonatа, реєстраційний номер НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на визначення стану алкогольного сп`яніння проводилося на місці зупинки транспортного заосбу в присутності двох свідків за допомогою технічного приладу Газоаналізатора Drager Alcotest 6810 прилад ARAM 2242, результат якого показав 0.46 проміле, чим останній порушив п.п.«а» п.2.9 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП.
 
В апеляційній скарзі особа, притягнута до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , просить скасувати постанову судді Ленінського районного суду міста Миколаєва від 26 лютого 2019 року, а провадження в справі про адміністративне правопорушення закрити.

 
Вважає, що судом при ухваленні оскаржуваної постанови було порушено норми матеріального та процесуального права, оскільки протокол про адміністративне правопорушення складено з порушенням вимог законодавства.
Стверджував, що 01 січня 2019 року він не керував транспортним засобом. Автомобіль знаходився на місці постійного зберігання протягом декількох днів. Крім того, транспортний засіб був несправним, оскільки в ньому була відсутня акумуляторна батарея.
Пояснював, що коли він забирав з автомобіля необхідні йому речі та документи, то до нього підійшли працівники поліції, зазначивши, що він має ознаки алкогольного сп`яніння. 
Вказував на те, що унаслідок отриманих травм в місці проведення антитерористичної операції він має порушення мови, яку, як на його думку, поліцейські сприйняли за ознаку алкогольного сп`яніння.
Також зазначав, що протокол про адміністративне правопорушення не містить переліку ознак алкогольного сп`яніння, а матеріали справи не містять довідки про наявність або відсутність повторності вчинення правопорушення. 
Крім того, його не було належним чином повідомлено про розгляд справи в суді першої інстанції.
Заслухавши пояснення особи, яка подала апеляційну скаргу, ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 , перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, та вивчивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд приходить до наступного.
За змістом ст.7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення повинно здійснюватися на основі суворого дотримання законності.
Згідно положень ст.245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до положень ст.280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.
Зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що суддя суду першої інстанції при розгляді справи про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 вказаних вимог закону дотримався в повному обсязі, з`ясував всі обставини, дослідив і належним чином оцінив всі докази та дійшов правильного висновку про наявність в діях останнього складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.1 ст.130 КУпАП (у редакції, чинній на час вчинення адміністративного правопорушення), за обставин, викладених у даній постанові суду.
З вказаним висновком суд апеляційної інстанції погоджується.
У п.11 ч.1 ст.23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року передбачено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Відповідно до ч.5 ст.14 Закону України «Про дорожній рух» від 30 червня 1993 року, учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
За п.1.3 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством (п.1.9).
Відповідно до положень п.п.«а» п.2.9 Правил дорожнього руху України, водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до ч.ч.2,3,5 ст.266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським у присутності двох свідків.
У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я.
Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.
Процедуру направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду визначає Порядок направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 грудня 2008 року за №1103 (далі – Порядок).
Відповідно до п.п.2,3,4,6,7,8 вказаного Порядку огляду підлягають водії транспортних засобів, щодо яких в поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - стан сп`яніння), згідно з ознаками такого стану, установленими МОЗ і МВС.
Огляд проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ і Держспоживстандартом; лікарем закладу охорони здоров`я (в сільській місцевості за відсутності лікаря - фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
Огляд на місці зупинки транспортного засобу проводиться у присутності двох свідків.
Водій транспортного засобу, що відмовився від проведення огляду на місці зупинки транспортного засобу або висловив незгоду з його результатами, направляється поліцейським для проведення огляду до відповідного закладу охорони здоров`я.
Поліцейський забезпечує проведення огляду водія транспортного засобу в закладі охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення відповідних підстав.
Відповідно до п.7 розділу ІІ «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року за №1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 року за №1413/27858, установлення стану алкогольного сп`яніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.
Згідно з п.1 ст.247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно до вимог ст.251 КУпАП протокол про адміністративне правопорушення є доказом в справі про адміністративне правопорушення.
Частиною 1 ст.130 КУпАП (у редакції, чинній на час вчинення адміністративного правопорушення) передбачено адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. 
Як убачається з протоколу про адміністративне правопорушення, серія БД №280006 від 01 січня 2019 року, водій  ОСОБА_1 01 січня 2019 року о 06:30 год. керував транспортним засобом - автомобілем марки та моделі «Hyundai Sonatа», реєстраційний номер НОМЕР_1 , по вулиці 1-а Лінія, будинок №27 на перехресті з проспектом Миру в місті Миколаєві, в стані алкогольного сп`яніння. 
Згідно результату тесту №1667, проведеного за допомогою спеціального технічного засобу Газоаналізатора Drager Alcotest 6810 прилад ARAM 2242, вміст алкоголю в крові склав 0.46 проміле. 
Відповідно до письмового пояснення свідка ОСОБА_3 01 січня 2019 року в його присутності та присутності ще одного свідка водій ОСОБА_1 пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою пристрою Драгер, результат якого склав 0.46 проміле. ОСОБА_1 був ознайомлений з правами згідно з законом.
Згідно пояснень свідка ОСОБА_4 01 січня 2019 року він став свідком того, як транспортний засіб - автомобіль Hyundai, зеленого кольору, номерний знак НОМЕР_1 , створив перешкоди в русі транспортному засобу - автомобілю OPEL, змусивши останнього зупинитись, щоб не допустити дорожню –транспортну пригоду. Підійшовши до водія транспортного засобу - автомобіля Hyundai, у ОСОБА_4 виникла підозра, що водій вживав спиртні напої, оскільки він не зміг чітко пояснити, що зробив, а також мав запах алкоголю з порожнини рота. В цей час під`їхав екіпаж поліції, який показав орієнтування на транспортний засіб Hyundai, НОМЕР_1 під керуванням водія, який перебував в стані алкогольного сп`яніння. В його ( ОСОБА_4 ) присутності та у присутності ще одного свідка водій транспортного засобу Hyundai, ОСОБА_1 на місці зупинки транспортного засобу пройшов огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою пристрою Драгер з результатом 0.46 проміле. ОСОБА_1 був ознайомлений з правам згідно з законом.
З огляду на наведене, встановлено, що ОСОБА_1 порушив вимоги п.п.«а» п.2.9 Правил дорожнього руху України, оскільки керував транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння. 
Твердження ОСОБА_1 про те, що він не керував автомобілем в стані алкогольного сп`яніння, нічим не підтвердженні і повністю спростовуються протоколом про адміністративне правопорушення та письмовими поясненнями свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_3 .
До того ж, на думку суду, показання свідків щодо обставин правопорушення та поведінки ОСОБА_1 є логічними, послідовними та такими, що в цілому повністю спростовують версію водія про те, що він не керував транспортним засобом. Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що вищевказані свідки надавали недостовірні відомості, під час розгляду справи судом встановлено не було.
Більш того, пояснення ОСОБА_1  в апеляційній скарзі про те, що він не керував транспортним, у зв`язку з його несправністю, а автомобіль декілька днів знаходився на місті постійного зберігання, не узгоджуються із його поясненнями, які містить протокол про адміністративне правопорушення, в яких він зазначав, що не керував транспортним засобом у зв`язку з його несправністю та переміщав його до місця стоянки.
Щодо невідповідності вимогам закону складеного відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення, то суд вважає, що він відповідає вимогам ст.256 КУпАП, містить чітко викладену суть вчиненого правопорушення та є джерелом доказової інформації про подію правопорушення та особу, яка його вчинила.
Отже, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, апеляційний суд вважає, що місцевий суд вірно оцінив наявні в даній справі докази, відповідно до вимог ст.251 КУпАП та дійшов до правильних висновків про доведеність вини ОСОБА_1 у порушенні вимог п.п. «а» п.2.9 Правил дорожнього руху України, а також що його дії слід кваліфікувати за ч.1 ст.130 КУпАП (у редакції, чинній на час вчинення таких дій), як керування транспортним засобами особою в стані алкогольного сп`яніння.
Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справам «Кобець проти України» від 14 лютого 2008 року, «Берктай проти Туреччини» від 08 лютого 2001 року, «Лавенте проти Латвії» від 07 листопада 2002 року неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумпцій.
При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 КУпАП відноситься до тих правопорушень, яке за своїм характером є грубим суспільно небезпечним проступком в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху та є небезпечним як для самого правопорушника так і для інших учасників дорожнього руху.
В рішенні по справі «О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Що ж стосується посилань в апеляційній скарзі на той факт, що матеріали справи не містять довідку працівника поліції про наявність повторності вчинення адміністративного правопорушення, то вказана обставина, сама по собі, не може слугувати підставою для висновку про те, що оскаржувана постанова суду є незаконною та вказане може бути предметом судового розгляду в адміністративному судочинстві щодо визначення в даному випадку правомірності дій працівників поліції.
Стосовно розгляду судом першої інстанції справи за відсутності ОСОБА_1 , то апеляційний суд виходить з того, що хоча справа про адміністративне правопорушення і розглянута у його відсутність, але процесуальні права останнього, в тому числі права на доступ до правосуддя, поновлені шляхом звернення до апеляційного суду.
Тобто, при перегляді постанови суду першої інстанції в апеляційному суді останньому була надана можливість в повному обсязі реалізувати свої права, передбачені ст.268 КУпАП, та скористатися ними, але особа, яка подала апеляційну скаргу, не виявив такого бажання. А тому розгляд справи у відсутність особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, не вплинув на правильність прийнятого судового рішення і не може бути підставою для скасування постанови суду із закриттям провадження у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Щодо зазначення в протоколі про адміністративні правопорушення неправильної адреси особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, нащо звернуто увагу в апеляційні інстанції, то слід зазначити наступне.
Дані про місце проживання особи вносяться у протокол про адміністративне правопорушення з її слів, та коли особа знайомиться з його змістом та ставить свій підпис без викладення зауважень, то вказані дії свідчать про те, що усі особисті дані про цю особу внесені представниками поліції вірно та відповідають дійсності, тобто помилкове зазначення особою невірних даних про своє місце проживання не має правового значення для складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП (у редакції, чинній на час вчинення адміністративного правопорушення), крім бажання ухилитися від накладення адміністративного стягнення.
Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови суду першої інстанції, при апеляційному розгляді справи не встановлено.
При накладенні адміністративного стягнення, місцевий суд обґрунтовано врахував характер вчиненого правопорушення, а також те, що водій ОСОБА_1 дійсно керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.
Стягнення за вчинення адміністративного правопорушення призначено ОСОБА_1 відповідно до санкції ч.1 ст.130 КУпАП (у редакції, чинній на час вчинення адміністративного правопорушення).
Тому підстав для скасування постанови судді Ленінського районного суду міста Миколаєва від 26 лютого 2019 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП (у редакції, чинній на час вчинення адміністративного правопорушення) суд апеляційної інстанції не вбачає.
Керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  – залишити без задоволення.
Постанову судді Ленінського районного суду міста Миколаєва від                         26 лютого 2019 року, якою ОСОБА_1  визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП – залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Миколаївського
апеляційного суду                                                        Т.В. Серебрякова