ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
02 липня 2020 року           справа №200/13882/19-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Гаврищук Т.Г., Блохіна А.А., секретар судового засідання Антонюк А.С., за участі позивача ОСОБА_1 , представника позивача Слєпова Д.Ю., представника відповідача Груєнка С.Л., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25 лютого 2020 року (повне судове рішення складено 03 березня 2020 року у м. Слов`янську) та на додаткове рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 березня 2020 року (повне судове рішення складено 11 березня 2020 року у м. Слов`янську) у справі № 200/13882/19-а (суддя в І інстанції Мозговая Н.А.) за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,

                                                    У С Т А Н О В И В:

В листопаді 2019 року фізична особа – підприємець ОСОБА_1 (далі – ФОП ОСОБА_1 , платник податків) звернувся до суду з позовною заявою до Головного управління ДПС у Донецькій області (далі – ГУ ДПС у Донецькій області, податковий орган), в якій, з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просив суд визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 13.08.2019 № 0010021302,  відповідно до якого визначено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 310 119 грн. та застосовано штрафну (фінансову) санкцію в сумі 77 529,75 грн. та від 13.08.2019 № 0010031302, відповідно до якого визначено суму штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 510 грн.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що письмові докази у вигляді первинних документів підтверджують здійснення господарських операцій позивача з його контрагентом – ТОВ «КОНСАЛТІНГ БРЮ» у листопаді 2018 року, а податковий кредит позивачем було сформовано на підставі податкових накладних, які у встановленому законом порядку були зареєстровані в Єдиному реєстрі податкових накладних. Крім того, посилання податкового органу на те, що позивачем не були надані документи під час проведення перевірки є необґрунтованими у зв`язку з тим, що зазначений запит не ґрунтувався на нормах діючого законодавства та взагалі був отриманий позивачем вже разом з актом, складеним за результатами перевірки.
Також позивач вказав на те, що твердження відповідача щодо не підтвердження взаємовідносин між ТОВ «КОНСАЛТІНГ БРЮ», ТОВ «ДОГІС», ТОВ «ДІСЕРІ» не має жодного відношення до фінансово-господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 , яким придбані товари були використані в процесі його господарської діяльності.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 25 лютого 2020 року позов задоволено.
Додатковим рішенням Донецького окружного адміністартивного суду від 11 березня 2020 року заяву ФОП ОСОБА_1 про стягнення судових витрат задоволено частково.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Донецькій області на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 13 000,00 грн.
У задоволенні решти вимог – відмовлено.
Не погодившись з такими судовими рішеннями, відповідач подав апеляційні скарги, в яких просив скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. 
В апеляційній скарзі на додаткове рішення відовідач просив скасувати додаткове рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити у задоволенні заяви представника позивача про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу та інших витрат, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права. 
В обґрунтування апеляційної скарги на рішення суду зазначено, що позивачем до складу податкового кредиту за листопад 2018 року включені операції з придбання товарів (робіт, послуг) по контрагенту - постачальнику ТОВ «КОНСАЛТІНГ БРЮ» у сумі 310 119 грн. ТОВ «КОНСАЛТІНГ БРЮ», в свою чергу товари, відвантажені позивачу, придбало у ТОВ «ДОГІС» та ТОВ «ДІСЕРІ», якими не підтверджено реальність (законне джерело) придбання ТМЦ у контрагентів – постачальників, та в подальшому їх реалізацію контрагенту – покупцю ТОВ «КОНСАЛТІНГ БРЮ» в листопаді 2018 року на суму податкового кредиту 174 641,33 грн. та 135 477,83 грн. відповідно, що підтверджено у тому числі узагальненою податковою інформацією, отриманою відповідачем. Також апелянт вказує на те, що позивачем не надані до перевірки первинні документи, які підтверджують рух товарно-матеріальних цінностей від постачальника ТОВ «КОНСАЛТІНГ БРЮ» до ФОП ОСОБА_2 та його покупців (угоди на перевезення,  товарно-транспортні накладні, тощо). Відповідач звертає увагу суду на те, що позивач є суб`єктом господарювання, який отримав необґрунтовану «податкову вигоду» від ТОВ «КОНСАЛТІНГ БРЮ», що характеризується наявними ознаками відсутності фактичного виконання господарських операцій, здійснення операцій без «ділової мети» та обліком операцій безвідносно до їх реального економічного змісту.
Скаржник у апеляційній скарзі на додаткове рішення цитує норми процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, висловлює свою незгоду із оскаржуваним судовим рішенням, натомість не наводить, яким саме доказам щодо понесених позивачем витрат на правничу допомогу місцевим судом не надано належної оцінки чи не враховано критеріїв реальності адвокатських витрат та розумності їх розміру, які є предметом перевірки в межах спірних правовідносин.
У відзиві на апеляційну скаргу на рішення місцевого суду позивачем висловлено згоду з висновками місцевого суду та прохання залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін.
В судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи апеляційних скарг та просив їх задовольнити, проти чого заперечував позивач та його представник.
Відповідно до ч. 1 ст. 308  Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі на рішення місцевого суду, залишити без задоволення, з наступних підстав.
Судами першої та апеляційної інстанції встановлено таке.
Відповідачем на підставі наказу № 938 від 21.05.2019 проведено документальну позапланову невиїзну перевірку ФОП Карастоянова ОСОБА_3 .В. з питань дотримання вимог податкового законодавства щодо повноти декларування та своєчасності сплати податку на додану вартість по взаємовідносинам з ТОВ «КОНСАЛТІНГ БРЮ» (код ЄДРПОУ 42526439) за  листопад 2018 року, за результатами якої складено акт № 742/05-99-13-02-17/2837608971 від 19.07.2019 (т.1 а.с.34-69).
Згідно висновків акту перевірки встановлені порушення п.44.1 ст.44, п.п.«а» п.185.1 ст.185, п.198.3 ст.198, п.201.1, п.200.2 ст. 201 Податкового кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-VI, із змінами та доповненнями (далі – ПК України), згідно яким позивачем завищено суму податкового кредиту за листопад 2018 року у розмірі 310 119 грн., що призвело до заниження суми податку на додану вартість, що підлягає до сплати в бюджет за листопад 2018 року в сумі 310 119 грн.
Крім того, встановлено порушення п.п.16.1.12 п.16.1 ст.16, п.44.3 ст.44 ПК України із змінами та доповненнями в частині незабезпечення позивачем зберігання первинних документів та ненадання до перевірки оригіналів документів щодо взаємовідносин з ТОВ «КОНСАЛТІНГ БРЮ» за листопад 2018 року.
Такий висновок зроблений відповідачем, у зв`язку з тим, що ФОП ОСОБА_1 є суб`єктом господарювання, який отримав необґрунтовану «податкову вигоду» від ТОВ «КОНСАЛТІНГ БРЮ», що характеризується наявними ознаками відсутності фактичного виконання господарських операцій, здійснення операцій без «ділової мети» та обліком операцій безвідносно до їх реального економічного змісту.
Як вбачається з акту перевірки, відповідно до податкової декларації з ПДВ за листопад 2018 року позивачем до складу податкового кредиту в листопаді 2018 року включені витрати по сплаті податку у розмірі 310119 грн. за податковими накладними, зареєстрованими в Єдиному реєстрі податкових накладних за листопад 2018 року: № 80 від 20.11.2018, № 81 від 21.11.2018, № 84 від 22.12.2018, № 90 від 22.11.2018, № 91 від 23.11.2018 без мети реального настання правових наслідків, з метою ухилення від оподаткування.
Перевіркою встановлено, що фінансово-господарська діяльність ФОП ОСОБА_1 по взаємовідносинах з ТОВ «КОНСАЛТІНГ БРЮ» здійснювалась поза межами правового поля та не спричинили реального настання юридичних наслідків. Операції не мали реального характеру та оформлені первинними документами, що суперечать законодавчим та нормативним актам та є такими, що не мають юридичної сили і доказовості. 
На підставі вказаного акту перевірки Головним управлінням ДФС України у Донецькій області прийнято податкове повідомлення-рішення від 13.08.2019 № 0010021302, яким позивачу збільшено суму грошового зобов`язання з ПДВ в сумі 310 119 грн. та застосовано штрафну (фінансову) санкцію в сумі 77 529,75 грн. (а.с.78) та від 13.08.2019  № 0010031302, відповідно до якого визначено штрафну (фінансову) санкцію в сумі 510 грн. (т.1 а.с.76).
Позивачем вказані податкові повідомлення-рішення оскаржено до Державної фіскальної служби України.
Рішенням ДПС України від 04.11.2019 № 8185/6/99-00-08-05-04 скарга позивача залишена без задоволення, а спірні податкові повідомлення-рішення – без змін (т.1 а.с.80-96). 
Вирішуючи адміністративну справу по суті заявлених вимог, надаючи оцінку обставинам (фактам), якими обґрунтовано вимоги і заперечення учасників справи, апеляційний суд виходить з такого.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства визначає ПК України. 
Відповідно до висновків акту перевірки, податковим органом не встановлено реальності здійснення господарських операцій.
З наданих до матеріалів справи доказів судами встановлено, що між позивачем (замовник) та ТОВ «КОНСАЛТІНГ БРЮ» (постачальник) укладено договір постачання № 374 від 20.11.2018 (т.1 а.с. 99-100).
Згідно пункту 1.1 вказаного договору постачальник зобов`язується поставити та передати автомобільні запчастини та їх комплектуючі, автошини та масла у кількості та строки, передбачені договором або відповідно до видаткової накладної, рахунку.
Відповідно до пункту 1.2 договору найменування, кількість, ціна та строки постачання товару вказуються в рахунках, видаткових накладних, які затверджуються сторонами шляхом підписання даних документів уповноваженою особою з проставленням на них печатки.
Пунктом 7.1 договору передбачено, що  договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до 30 листопада 2019 року. 
На виконання умов вказаного договору  постачальником товару – ТОВ «КОНСАЛТІНГ БРЮ» оформлено наступні рахунки на оплату: № 80 від 20.11.2018 на суму 552 000 грн., № 81 від 21.11.2018 на суму 99 200 грн., № 84 від 22.11.2018 на суму 396 648 грн., № 90 від 22.11.2018 на суму  408 893 грн., № 91 від 23.11.2018 на суму 403 974 грн. та виписано наступні видаткові накладні: № 80 від 20.11.2018 на суму 552 000 грн., № 81 від 21.11.2018 на суму 92 200 грн., № 84 від 22.11.2018 на суму 396 648 грн., № 90 від 22.11.2018 на суму 408 893 грн., № 91 від 23.11.2018 на суму 403 974 грн. (т.1 а. с.101- 110).
Судами встановлено, що ТОВ «КОНСАЛТІНГ БРЮ» виписано наступні податкові накладні: № 80 від 20.11.2018 на суму 552 000 грн., у т.ч ПДВ – 92 000 грн., № 81 від 21.11.2018 на суму 99 200 грн., у т.ч. ПДВ – 16 533,33 грн., № 84 від 22.11.2018 на суму 396 648 грн., у т.ч. ПДВ – 66 108 грн., № 90 від 22.11.2018 на суму 408 893 грн., у т.ч. ПДВ – 68 148,83 грн., № 91 від 23.11.2018 на суму 403 974 грн., у т.ч. ПДВ – 67 329 грн. (т.1 а.с.111-118).
Розрахунки за вищевказаним правочином підтверджуються платіжними дорученнями № 76 від 22.12.2018 на суму 165 832,23 грн., № 178 від 20.03.2019 на суму 23 835 грн., № 75 від 2212.2018 на суму 48 150 грн. (т.1 а.с.193-195).
У якості доказів використання в господарській діяльності товару, придбаного у ТОВ «КОНСАЛТІНГ БРЮ» згідно договору постачання №374 від 20.11.2018 позивачем надано до суду акти про встановлення на транспортні засоби запчастин, автошин, довідки про використання мастила моторного (т.1 а.с.196-209).
Знаходження у власності позивача транспортних засобів, підтверджено свідоцтвами про реєстрацію наступних транспортних засобів: ЛАЗ А183D1 (рн АН2807КН), МАN NL223 (рн НОМЕР_1 ), МАN NL223 (рн НОМЕР_2 ), DAF XF95.480 (рн НОМЕР_3 ), JANMIL NW-1S (рн АН4118ХМ), ПАЗ 32054 (рн НОМЕР_4 ), JANMIL NW-1S (рн АН5554ХР), BODEX KIS 3WS (рн АН6873ХР), DAF XF95.430 (рн АН8512ІТ), DAF XF95.430 (рн НОМЕР_5 ), ATAMAN A09204 (рн АН 8728ІМ), ATAMAN A09204 (рн АН 8729ІМ), JANMIL NW-1S (рн АН9198ХР), DAF (рн АН9758ІН), DAF XF95.430 (рн НОМЕР_6 ), NEOPLAN N4416 (рн НОМЕР_7 ), NEOPLAN N4416 (рн НОМЕР_8 ), NEOPLAN N4416 (рн НОМЕР_9 ) (т.1 а.с.234-250, т.2 а.с.1).
Слід зазначити, що податковий орган, як в акті перевірки, так і у відзиві на позовну заяву та апеляційній скарзі, доводить правомірність спірного податкового повідомлення-рішення (яким донараховані грошові зобов`язання та застосовані штрафні санкцї) таким: узагальненою податковою інформацією, з якої не вбачається можливість їх здійснення контрагентами позивача по ланцюгу постачання, не наданням під час перевірки обов`язкових первинних документів (господарські угоди, видаткові накладні, рахунки-фактури, платіжні доручення, трудові договори, кгиги обліку тощо) відсутності документів, які підтверджують рух товарно-матеріальних цінностей від постачальника до покупця (позивача). 
Так, господарська діяльність - це діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами. (пп.14.1.36  п.14.1  ст.14 ПК України).
Згідно даних Єдиного державного реєстру, безоплатний доступ до якого забезпечується на підставі Порядку надання відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 10.06.2016 № 1657/5, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 10 червня 2016 року за № 839/28969, вбачається, що контрагент позивача – ТОВ «КОНСАЛТІНГ БРЮ» пройшов передбачену процедуру державної реєстрації, зареєстрований у якості юридичної особи, про що свідчать дані Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань. 
Відповідно до пункту 44.1 статті 44 ПК України вказано, що для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством. Платникам податків забороняється формування показників податкової звітності, митних декларацій на підставі даних, не підтверджених документами, що визначені абзацом першим цього пункту.
Засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні врегульовані Законом України від 16.07.1999 № 996-XIV «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (далі - Закон № 996-XIV).
Згідно з частиною 2 статті 3 Закону № 996-XIV бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
Відповідно до частини 1 статті 9 цього Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій.
Порядок створення, прийняття і відображення у бухгалтерському обліку, а також зберігання первинних документів, облікових регістрів, бухгалтерської звітності підприємствами, їх об`єднаннями та госпрозрахунковими організаціями (крім банків) незалежно від форм власності (надалі - підприємства), установ та організацій, основна діяльність яких фінансується за рахунок коштів бюджету, встановлений Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24.05.1995 № 88 (далі по тексту - Наказ № 88).
Відповідно до пункту 1.2 Наказу № 88 господарські операції відображаються у бухгалтерському обліку методом їх суцільного і безперервного документування. Записи в облікових регістрах провадяться на підставі первинних документів, створених відповідно до вимог цього Положення.
Первинні документи - це документи, створені у письмовій або електронній формі, що фіксують та підтверджують господарські операції, включаючи розпорядження та дозволи адміністрації (власника) на їх проведення (п. 2.1 Наказу № 88).
Згідно з пунктом 2.4 Наказу № 88 первинні документи повинні мати такі обов`язкові реквізити: найменування підприємства, установи, від імені яких складений документ, назва документа (форми), дата і місце складання, зміст та обсяг господарської операції, одиниця виміру господарської операції (у натуральному та/або вартісному виразі), посади і прізвища осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення, особистий чи електронний підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Неістотні недоліки в документах, що містять відомості про господарську операцію, не є підставою для невизнання господарської операції, за умови, що такі недоліки не перешкоджають можливості ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції, та містять відомості про дату складання документа, назву підприємства, від імені якого складено документ, зміст та обсяг господарської операції тощо.
Залежно від характеру операції та технології обробки даних до первинних документів можуть бути включені додаткові реквізити: ідентифікаційний код підприємства, установи з Державного реєстру, номер документа, підстава для здійснення операцій, дані про документ, що засвідчує особу-одержувача тощо.
Отже, наведені правові норми дозволяють платнику податку формувати податковий кредит у зв`язку з реальним придбанням товарів (робіт, послуг) з метою їх використання в своїй господарській діяльності, що, в першу чергу, має підтверджуватись належним чином оформленими первинними документами, що містять достовірні відомості про обсяг та зміст господарської операції.
Сама по собі наявність первинних документів (актів надання послуг та податкових накладних) не може бути єдиною і достатньою підставою для підтвердження правомірності формування податкового кредиту, у разі недоведення реальності здійснених господарських операцій, а також не доведення факту дійсного руху активів та товару між учасниками відповідних операцій.
Відповідно до п.185.1 ст.185 ПК України, об`єктом оподаткування податку на додану вартість є операції платників податку з постачання товарів та послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України.
Пунктом 188.1 статті 188 ПК України встановлено, що базою оподаткування операцій з постачання товарів/послуг визначається виходячи з їх договірної (контрактної) вартості, але не нижче звичайних цін, визначених відповідно до  статті 39 цього Кодексу, з урахуванням загальнодержавних податків та зборів (крім податку на додану вартість та акцизного податку на спирт етиловий, що використовується виробниками - суб`єктами господарювання для виробництва лікарських засобів, у тому числі компонентів крові і вироблених з них препаратів (крім лікарських засобів у вигляді бальзамів та еліксирів).
Згідно пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України, податковим кредитом є сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно  розділу V цього Кодексу.
Відповідно до п.198.1 ст.198 ПК України, право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає, зокрема, у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг.
Пунктом 198.2 статті 198 ПК України, передбачено, що датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше:
дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;
дата отримання платником податку товарів/послуг.
Згідно п.198.3 ст.198 ПК України податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг, але не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу, та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Пунктом 198.6 ст.198 ПК України встановлено, що не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими п. 201.11 ст.201 цього Кодексу.
Згідно з п. 201.7 ст. 201 ПК України податкова накладна виписується на кожне повне або часткове постачання товарів/послуг, а також на суму коштів, що надійшли на поточний рахунок як попередня оплата (аванс).
При цьому, відповідно до п. 201.8 ст. 201 ПК України право на нарахування податку та складання податкових накладних надається виключно особам, зареєстрованим як платники податку в порядку, передбаченому  статтею 183 цього Кодексу.
Положеннями п. 201.10 ст. 201 ПК України передбачено, що податкова накладна видається платником податку, який здійснює операції з постачання товарів (послуг), на вимогу їх покупця, та є підставою для нарахування податкового кредиту.
Аналіз наведених норм свідчить, що господарські операції, для цілей визначення податкового кредиту та об`єкту оподаткування податку на прибуток, мають бути фактично здійсненими, а також підтвердженими належним чином оформленими первинними бухгалтерськими документами, які відображають реальність таких операцій, та спричиняти реальні зміни майнового стану платника податків.
Факт здійснення господарських операцій між позивачем та його контрагентом – ТОВ «КОНСАЛТІНГ БРЮ» підтверджується наявними в матеріалах справи первинними документами, виписаними позивачем його контрагентом (договорами, видатковими накладними, податковими накладними та ін).
Господарські операції між позивачем та його контрагентом здійснювалися в межах господарської діяльності позивача та ТОВ «КОНСАЛТІНГ БРЮ», є реальними, відповідають дійсному економічному змісту та підтверджується необхідними документами, що є свідченням добросовісності позивача при здійсненні вказаних операцій.
Слід зазначити, що первинними документами бухгалтерського обліку у повному обсязі підтверджується належне виконання сторонами умов договорів, а також формування позивачем податкового кредиту та витрат, які враховуються при визначенні об`єкта оподаткування. 
Наявні у справі документи не містять жодних доказів наявності між позивачем та його контрагентом взаємоузгоджених зловмисних дій, спрямованих на порушення чинного законодавства.
Лише встановлення в ході судового розгляду факту узгодженості дій платника податків з недобросовісним постачальником з метою незаконного отримання податкових вигод або його обізнаності з такими діями контрагента може слугувати підставою для висновку про неправомірне формування податкового кредиту з податку на додану вартість. За умови реального здійснення господарської операції, яка призвела до об`єктивної зміни складу активів платника податків - покупця, будь-які порушення постачальниками товару правил ведення господарської діяльності не можуть бути підставою для позбавлення покупця права на валові витрати чи податковий кредит.
Нереальність господарських операцій з придбання платником податку товару,  укладення покупцем товару договору з метою безпідставного формування податкового кредиту з податку на додану вартість та витрат, які враховуються при визначенні об`єкта оподаткування має підтверджуватися належними та допустимими доказами і не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Посилання податкового органу, як на підставу нереальності господарських операцій, - не підтвердження ланцюгу постачання, оскільки відносини між учасниками попередніх ланцюгів постачань товарів та послуг не мають безпосереднього впливу на дослідження факту реальності господарської операції, вчиненої між останнім у ланцюгу постачань платником податків та його безпосереднім контрагентом, - є безпідставними. Оцінюватися при дослідженні факту здійснення господарської операції повинні лише відносини безпосередньо між учасниками тієї операції, на підставі якої сформовані дані податкового обліку.
Інформація з баз даних АІС «Податковий блок» та податкова інформація щодо контрагенту позивача, на яку посилався відповідач, є неприйнятною, оскільки не ґрунтується на безпосередньому аналізі первинних документів та не є належним доказом в розумінні процесуального закону. Крім того, податкове законодавство не ставить у залежність податковий облік (стан) певного платника податку-покупця від перебування його контрагента за юридичною адресою, дотримання ним податкової дисципліни та правильності ведення податкового або бухгалтерського обліку.
Аналогічна правова позиція міститься у численних рішеннях Верховного Суду, в тому числі рішеннях від 06.02.2018 по справі № 816/166/15-а, від 27.03.2018 по справі № 816/809/17.
Також слід зауважити, що наявність або відсутність доказів придбання товару контрагентом позивача по ланцюгу (ТОВ «КОНСАЛТІНГ БРЮ», ТОВ ДОГІС» та ТОВ «ДІСЕРІ»), не є підтвердженням відсутності здійснення господарської діяльності.
Доказів на підтвердження того, що позивач або контрагенти позивача не мали адміністративно-господарських можливостей та трудових ресурсів на виконання господарських зобов`язань по спірним операціям, та доказів відсутності фактичних дій, спрямованих на виконання взятих зобов`язань, відповідачем до суду не надано.
Також слід звернути увагу, що відсутність документів або наявність певних дефектів в документах, що підтверджують якість придбаного товару, жодним чином не доводить факту відсутності господарських операцій в момент їх вчинення, оскільки ці документи жодним чином не впливають на право платника податків включати понесені у зв`язку із цим витрати до складу валових витрат. Більше того, вказані документи не можуть слугувати підтвердженням або спростуванням реальності господарської операції з поставки, оскільки вони не є документами первинного бухгалтерського або податкового обліку та в обов`язковому порядку законодавством не передбачені.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом в постанові від 27 лютого 2018 року, адміністративне провадження № К/9901/4256/17.
Оскільки наслідки в податковому обліку платника створюють лише реально вчинені господарські операції, тобто такі, що пов`язані з рухом активів, зміною зобов`язань чи власного капіталу платника, та відповідають змісту, відображеному в укладених платником податку договорах, то факт виконання надання робіт/послуг входить до предмету доказування у справі.
Відповідно до принципу офіційності податковий орган повинен доводити в суді фіктивність господарської операції як підстави для нарахування платникові податків податкових зобов`язань та правомірності прийняття свого рішення.
У той час, на підтвердження фактичного виконання господарських зобов`язань позивачем було надано належним чином оформлені первинні документи, та доведено, що укладені договори відповідають економічному змісту та діловій меті, а здійснені господарські операції спричинили зміни в структурі активів позивача.
Отже, відповідачем не наведено переконливих доводів та не доведено існування обставин, які виключають право позивача на формування податкового кредиту у зв`язку із господарською операцією, що відбулися між ним та контрагентом.
За таких обставин місцевий суд дійшов правильного висновку, що вимога позивача про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 13.08.2019 № 0010021302, відповідно до якого  визначено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість в сумі 310 119 грн. та застосовано штрафну (фінансову санкцію) в сумі 77 529,75 грн., є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.
Щодо правомірності прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення від 13.08.2019 № 0010031302, відповідно до якого визначено суму штрафних (фінансових) санкцій в розмірі 510 грн.  
Судами встановлено, що вказана штрафна (фінансова) санкція застосована до позивача згідно акта перевірки № 742/05-99-13-02-17/2837608971 від 19.07.2019 за порушення п.п.16.1.12 п.16.1 ст.16, п.44.3 ст.44 ПК України в частині незабезпечення позивачем зберігання первинних документів та ненадання до перевірки оригіналів документів щодо взаємовідносин з ТОВ «КОНСАЛТІНГ БРЮ» за листопад 2018 року згідно листів - запитів від 23.05.2019 вих.№41182/10/99-13-02-29, від 11.07.2019 № 54903/10/05-99-13-02-29 (п.2.4 розділу 2 акта перевірки).
Відповідно до ч.1 п.121.1 ст.121 ПК України (в редакції, яка діяла під час прийняття податкового повідомлення-рішення від 13.08.2019 № 0010031302) незабезпечення платником податків зберігання первинних документів, облікових та інших регістрів, бухгалтерської та статистичної звітності, інших документів з питань обчислення і сплати податків та зборів протягом установлених статтею 44 цього Кодексу строків їх зберігання та/або ненадання платником податків контролюючим органам оригіналів документів (крім документів, отриманих з Єдиного реєстру податкових накладних) чи їх копій при здійсненні податкового контролю у випадках, передбачених цим Кодексом, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 510 гривень.
Так, з наявного в матеріалах справи листа Головного управління ДФС у Донецькій області  від 11.07.2019 № 54903/10/05-99-13-02-29 вбачається, що відповідач просив позивача надати первинні документи до перевірки щодо взаємовідносин з ТОВ «КОНСАЛТІНГ БРЮ» за листопад 2018 року. З доданого відповідачем до вказаного запиту рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення слідує, що вказаний запит ФОП ОСОБА_1 отримав 24.07.2019, у той час, коли акт перевірки датований 19.07.2019 (а.с.162-164). 
Лист - запит від 23.05.2019 вих.№41182/10/99-13-02-29, на який мається посилання в акті перевірки, та докази його надіслання та отримання позивачем ГУ ДПС у Донецькій області не надано.
У зв`язку з чим, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду,                                                                                                                                        що правомірність застосування штрафної (фінансової) санкції у розмірі 510 грн. позивачем не доведено, тому податкове повідомлення-рішення від 13.08.2019 № 0010031302 є протиправним та підлягає скасуванню. 
Щодо посилання відповідача на не отримання відповіді на листи ГУ ДФС у Донецькій області про надання інформації та її документального підтвердження щодо взаємовідносин з ТОВ «КОНСАЛТІНГ БРЮ» в листопаді 2018 року від 07.03.2019 № 19857/10/05-99-13-02-29, від 13.05.2019 № 37967/10/05-99-13-02-29, як підставу застосування штрафної (фінансової) санкції згідно податкового повідомлення-рішення від 13.08.2019 № 0010031302, слід зазначає наступне.
По-перше, вказані запити не зазначені в акті перевірки № 742/05-99-13-02-17/2837608971 від 19.07.2019, ненадання відповіді на які послугували застосуванню до позивача штрафної санкції в розмірі 510 грн. за порушення п.п.16.1.12 п.16.1 ст.16, п.44.3 ст.44 ПК України в частині незабезпечення позивачем зберігання первинних документів та ненадання до перевірки оригіналів документів щодо взаємовідносин з ТОВ «КОНСАЛТІНГ БРЮ» за листопад 2018 року.
По-друге, згідно запитів відповідача від 07.03.2019 № 19857/10/05-99-13-02-29, від 13.05.2019 № 37967/10/05-99-13-02-29 ГУ ДФС у Донецькій області просить ФОП ОСОБА_1 на підставі підпункту 20.1.2 пункту 20.1 статті 20, пунктів 73.3 та 73.5 статті 73 ПК України, у зв`язку із виникненням під час вжиття заходів податкового контролю сумнівів та необхідності дослідження факту здійснення операцій, їх реальності та повноти відображення в обліку платника податків, а саме формування податкового кредиту у першому ланцюгу постачання товарів номенклатури, що відрізняється від номенклатури придбання за даними Єдиного реєстру податкових накладних, у зв`язку з встановленням ймовірних ризиків в проведенні господарських операцій, які можуть свідчити про відсутність реального здійснення господарських операцій, просить ФОП ОСОБА_1 надати протягом 15 робочих днів з дня наступного за днем отримання запиту первинні документи щодо взаємовідносин з ТОВ «КОНСАЛТІНГ БРЮ» за листопад 2018 року (всього 12 пунктів) (т.1 а.с.167-168, 175-177).      
Отримання податкової інформації та направлення запитів контролюючими органами регламентовано статтею 73 ПК України та постановою Кабінету Міністрів України від 27 грудня 2010 року № 1245 «Про затвердження Порядку періодичного подання інформації органам державної податкової служби та отримання інформації зазначеними органами за письмовим запитом» (далі - Порядок). Зокрема, чітко визначено перелік підстав для направлення суб`єкту господарювання запиту про подання інформації, а також вимоги до його оформлення.
Так, відповідно до пункту 73.3 статті 73 ПК України  контролюючі органи мають право звернутися до платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин із письмовим запитом про подання інформації (вичерпний перелік та підстави надання якої встановлено законом), необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій, завдань, та її документального підтвердження.
За змістом пункту 10 Порядку встановлено, що запит щодо отримання податкової інформації від платників податків та інших суб`єктів інформаційних відносин оформляється на бланку органу державної податкової служби та підписується керівником (заступником керівника) зазначеного органу. У запиті зазначаються: посилання на норми закону, відповідно до яких орган державної податкової служби має право на отримання такої інформації; підстави для надіслання запиту; опис інформації, що запитується, та в разі потреби перелік документів, що її підтверджують.
У разі, коли запит складено з порушенням вимог, викладених в абзацах першому та другому пункту 73.3 статті 73 Кодексу, платник податків звільняється від обов`язку надавати відповідь на такий запит.
Вимоги, які висуваються до змісту запиту є нормативно визначеними і поширювальному тлумаченню не підлягають.
Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що підставою для надіслання вищенаведених запитів податкового органу стали результати аналізу показників, що містяться у податкових деклараціях з ПДВ, поданих платником податків за відповідні періоди та податкової інформації, отриманої та опрацьованої відповідно до положень ПК України, а саме даних єдиного реєстру податкових накладних.
Водночас, у запитах податкового органу не зазначено, в чому полягає порушення (завищення чи заниження таких зобов`язань), перелік можливих порушень формування податкового зобов`язання, які допущені позивачем при здійсненні господарських операцій з контрагентам, а також обставини, які вказують на наявність у відповідача сумнівів щодо реальності господарських операцій ФОП ОСОБА_2 з зазначеними у запитах контрагентом, а також не наведено жодних фактів, які свідчать про порушення позивачем податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. У запитах відсутні чітко окреслені обставини, які вказують на нереальність господарських операцій позивача з ТОВ «КОНСАЛТІНГ БРЮ» у листопаді 2018 року.
Податковим органом в запитах, на які позивачем не надано будь-яких первинних документів, вжито загальне формулювання, що не охоплюється дією підпункту 78.1.1 пункту 78.1 статті 78 ПК України, і до того ж також вимагає деталізації.
Аналогічної позиції дотримується Верховний Суд в постанові від 28.03.2019 у справі № 813/1259/18.
Відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єктом владних повноважень доказів правомірності висновків про порушення позивачем норм законодавства з питань оподаткування податком на додану вартість не надано, що свідчить про необґрунтованість його висновків.
Отже, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що податковий орган дійшов помилкового висновку про те, що господарські операції по взаємовідносинам між позивачем та його контрагентом не мали реального характеру.
Колегія суддів вважає, що наданими первинними документами бухгалтерського та податкового обліку підтверджується реальність здійснення позивачем спірних господарських операцій. Відповідачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження свого твердження щодо фіктивності спірних господарських операцій, а тому доводи апеляційної скарги колегією суддів не прийнято до уваги.
Доводи ГУ ДПС у Донецькій області, викладені в апеляційній скарзі щодо обґрунтованості прийнятих податкових повідомлень-рішень, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи, а суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права до встановлених у справі обставин, з огляду на що підстави для скасування ухваленого у цій справі рішення відсутні.

Надаючи оцінку доводам апелянта про прийняття місцевим судом додаткового судового рішення у цій справі з порушенням норм процесуального права, колегія суддів виходить з такого.
02.03.2020 позивач звернувся до суду із заявою про надання доказів про витрати, пов`язані із розглядом справи, у якій просив стягнути з Головного управління ДФС у Донецькій області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ФОП ОСОБА_1 судові витрати, а саме: судовий збір у сумі 5803,00 грн. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 15 000,00 грн.
Як вже було зазначено апеляційним судом вище, додатковим рішенням Донецького окружного адміністартивного суду від 11 березня 2020 року заяву ФОП ОСОБА_1 про стягнення судових витрат задоволено частково.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ДПС у Донецькій області на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 13 000,00 грн.
У задоволенні решти частини вимог – відмовлено.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.  Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).
Приписами ст. 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Положеннями ч.1 ст.139 КАС України встановлено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (ч.7 ст.139 КАС України).
Приписами ч.1 ст.143 КАС України передбачено, що суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
За правилами ч.ч.3, 4, 5 ст.143 КАС України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше п`ятнадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, передбаченому частиною третьою цієї статті, суд виносить додаткове рішення в порядку, визначеному ст.252 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.
Згідно ч.9 ст.139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Приписами ст.134 КАС України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
З матеріалів справи вбачається, що 27.05.2019 між Адвокатським об`єднанням «ХАУБЕРК» в особі голови Філіпенка Є.С. (виконавець) та ФОП ОСОБА_1 (замовник) укладено договір № 2019/05-27 про надання правової допомоги. 
У п.4.1 Договору вказано, що вартість послуг, що надаються замовнику за цим договором складається з гонорару та витрат на виконання доручення, та складається у сумі вартості наданих послуг, визначених у Додатку №1 Договору.
Так, у Додатку № 1 до Договору № 2019/05-27 від 27.05.2019 про надання правничої (правової) допомоги визначено, що вартість послуг становить: адвокатський запит – 1000 грн.; складання документів, звернень, заяв – 1000 грн.; представництво інтересів клієнта в установах, організаціях, підприємствах – 1000 грн./година; досудове адміністративне оскарження податкових повідомлень-рішень – 1000 грн. за кожне повідомлення-рішення; аналіз документів, розробка правової позиції – 1000 грн./година; ознайомлення з матеріалами справи у суді з виготовленням фотокопій – 1000 грн.; підготовка та складання позовної заяви – 5000 грн.; підготовка та складання відзиву, відповіді на відзив, заперечень, пояснень – 3000 грн.; підготовка та складання клопотань – 1000 грн.; участь у судовому засіданні – 1000 грн./година.
У відповідності до п.4.3 Договору, за правничу допомогу, передбачену у Договорі та додатках до нього, замовник сплачує Адвокатському об`єднанню винагороду (гонорар) шляхом перерахування суми грошових коштів в національній валюті на рахунок Адвокатського об`єднання.
На виконання Договору про надання правничої допомоги № 2019/05-27 від 27.05.2019 сторони склали акт № 1/02 прийому-передачі наданих послуг по договору про надання правничої допомоги №2019/05/27 від 27.05.2019 та остаточно погодили вартість правничої допомоги по справі № 200/13882/19-а, а саме: досудове адміністративне оскарження податкових повідомлень-рішень – 2000 грн.; аналіз документів, розробка правової позиції – 1000,00 грн.; підготовка та складання позовної заяви – 5000 грн.; аналіз документів та відзиву відповідача, розробка правової позиції для захисту прав та інтересів замовника – 1000 грн.; підготовка та складання відповіді на відзив – 3000 грн.; представництво 13.01.2020 інтересів замовника по справі № 200/13882/19-а у суді – 1000 грн./година; представництв 06.02.2020 інтересів замовника по справі № 200/13882/19-а у суді – 1000 грн./година; представництво 25.02.2020 інтересів замовника по справі № 200/13882/19-а у суді – 1000 грн./година.
Адвокатським об`єднанням «ХАУБЕРК» видано рахунок-фактуру № 16 від 27.02.2020 на суму 15 000,00 грн.
Відповідно до платіжного доручення № 1032 від 28.02.2020 ФОП ОСОБА_1 на рахунок Адвокатського об`єднання «ХАУБЕРК» сплачено 15 000 грн.
Проаналізувавши зміст Договору № 2019/05-27 про надання правничої допомоги від 27.05.2019 (зокрема, пункт 1.2 розділу 1, пункти 4.1-4.4 розділу 4 Договору) та наданий акт №1/02 прийому-передач наданих послуг по договору про надання правничої допомоги №2019/05/27 від 27.05.2019, місцевий суд правильно встановив підтвердженими сплату позивачем адвокату витрат на суму 13 000,00 грн. за надання професійної правничої допомоги у цій справі, а саме в частині: аналізу документів, розробка правової позиції – 1000,00 грн.; підготовка та складання позовної заяви – 5000 грн.; аналізу документів та відзиву відповідача, розробка правової позиції для захисту прав та інтересів замовника – 1000 грн.; підготовка та складання відповіді на відзив – 3000 грн.; представництво 13.01.2020 інтересів замовника по справі № 200/13882/19-а у суді – 1000 грн./година; представництво 06.02.202 інтересів замовника по справі №200/13882/19-а у суді – 1000 грн./година; представництво 25.02.2020 інтересів замовника по справі №200/13882/19-а у суді – 1000 грн./година.
Щодо стягнення з ГУ ДПС у Донецькій області на користь позивача понесених витрат на досудове (адміністративне) оскарження податкових повідомлень-рішень у розмірі 2000 грн., колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що такі витрати не пов`язані з розглядом справи № 200/13882/19-а. Слід зазначити, що рішення місцевого суду в цій частині не оскаржено й позивачем.
Колегія суддів вважає, що витрати на професійну правничу допомогу на суму 13 000,00 грн. є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, тому заява ФОП ОСОБА_1 про стягнення судових витрат підлягає частковому задоволенню та відшкодуванню витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 13 000 грн.
У апеляційній скарзі не наведено доводів, які б ставили під сумнів правильність висновків місцевого суду.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями  135, 250, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства  України, -          

                                                    ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Головного управління ДПС у Донецькій області – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 25 лютого 2020 року та  додаткове рішення Донецького окружного адміністративного суду від 11 березня 2020 року у справі № 200/13882/19-а – залишити без змін.
Повне судове рішення – 02 липня 2020 року.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк касаційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Головуючий суддя                                                                       І. В. Сіваченко

Судді                                                                                  А. А. Блохін

                                                                                                         Т. Г. Гаврищук