ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2020 року		Справа № 1.380.2019.006571 пров. № А/857/4358/20	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача - Качмара В.Я.,
суддів - Курильця А.Р., Мікули О.І.,
при секретарі судового засідання - Пильо І.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційні скарги Головного управління ДФС у Львівській області та Державної фіскальної служби України на рішення  Львівського окружного адміністративного суду від 11 березня 2020 року (суддя Кузан Р.І., м.Львів, повний текст складено 23 березня 2020 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Львівській області та Державної фіскальної служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Державна казначейська служба України, про визнання неправомірними дій, визнання протиправним і скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Головного управління ДФС у Львівській області (далі - Головне управління) та Державної фіскальної служби України (далі - ДФС) в якому просив:
визнати неправомірними дії відповідачів щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із інвалідністю, що настала в період проходження служби в податковій міліції, відповідно до Закону України «Про міліцію» (в редакції від 13.02.2015; далі - Закон №565-XII);
визнати протиправним та скасувати рішення ДФС від 28.11.2019 №8465/А/99-99-04-04-02-14 щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із інвалідністю, що настала в період проходження служби в податковій міліції, відповідно до Закону №565-XII (далі - Рішення).
зобов`язати ДФС та Головне управління здійснити нарахування і виплату позивачу одноразової грошової допомоги у зв`язку із інвалідністю, що настала в період проходження служби в податковій міліції, відповідно до статті 23 Закону №565-XII (в редакції від 13.02.2015) в розмірі 150- кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб. 
Рішенням окружного адміністративного суду від 11 березня 2020 року позов задоволено частково. Визнано неправомірними дії відповідачів щодо відмови у нарахуванні та виплаті ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із інвалідністю, що настала в період проходження служби в податковій міліції, відповідно до Закону №565-XII (в редакції від 13.02.2015). Зобов`язано Головне управління повторно розглянути заяву (рапорт) ОСОБА_1 про проведення виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із інвалідністю та направити до ДФС висновок щодо виплати одноразової грошової допомоги у зв`язку із інвалідністю, що настала в період проходження служби в податковій міліції. Зобов`язано ДФС розглянути документи та висновок щодо виплати ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги у зв`язку із інвалідністю, що настала в період проходження служби в податковій міліції та прийняти рішення відповідно до «Порядку та умов призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без установлення інвалідності працівника міліції», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України (далі - КМУ) від 21.10.2015 №850 (далі - Порядок №850), з урахуванням правового висновку, викладеного у судовому рішенні.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Не погодившись із ухваленим рішення, його оскаржили кожен із відповідачів, які із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати рішення суду першої інстанції, в частині задоволених позовних вимог,та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.
В доводах апеляційних скарг вказують, що постановою КМУ від 21.07.2015 №850 затверджено Порядок №850. Зазначають, що цей Порядок та Закон №565-XII не поширюється на працівників податкової міліції. Таким чином, вважають, що оскільки 07.11.2015 втратив чинність Закон №565-XII приймати заяви та готувати висновки про призначення одноразової грошової допомоги, у зв`язку з встановленням інвалідності колишнім працівникам податкової міліції, після вказаної дати є неможливо. Додатково зазначили, що ДФС вживаються заходи щодо відновлення пільг для працівників та пенсіонерів податкової міліції, розроблено проект Закону України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та деяких законодавчих актів України у зв`язку з проведенням реформи» (щодо податкової міліції). Розгляд матеріалів про виплату одноразової допомоги працівникам податкової міліції буде відновлено після внесення відповідних змін до нормативно-правових актів. З урахуванням наведеного, вважають вимоги позивача безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. 
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу Головного управління, заперечує вимоги такої, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.
ДФС та Державна казначейська служба України в судове засідання не надіслали своїх представників, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, а тому відповідно до частини другої статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача та Головного управління, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав. 
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що за колишніми працівниками міліції, в тому числі і податкової міліції, яким встановлено інвалідність внаслідок захворювання, що пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ, зберігається право на отримання одноразової грошової допомоги на умовах, передбачених Законом №565-XII та Порядку №850. 
Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим обставинам справи, зроблені з правильним застосуванням норм матеріального права і дотриманням норм процесуального права, з таких міркувань.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи те, що ОСОБА_1 проходив службу в органах податкової міліції України, остання посада старший слідчий другого відділу розслідування кримінальних проваджень слідчого управління фінансових розслідувань Головного управління (далі - Посада).
Наказом відповідача від 29.05.2019 №265-о майора податкової міліції ОСОБА_1 (НОМЕР_1) Посада, звільнено з податкової міліції із поставкою на військовий облік за пунктом 64 підпунктом «б» (через хворобу) «Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ» затвердженого постановою Кабінету Міністрів УРСР від 29.07.1991 №114 (далі - Положення №114), з 29.05.2019. (а.с.19).
Згідно з довідкою до акта огляду медико-соціальної експертної комісії від 29.10.2019 серії 12 ААБ №311900 ОСОБА_1 встановлено ІІІ групу інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ, строком до 01.11.2020 (а.с.20).
Відповідно до довідки про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності у відсотках від 29.10.2019 серії 12 ААА № 011169 позивачу встановлено 45% ступеня втрати професійної працездатності (а.с.106).
Відповідно до довідки приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «БРОКБІЗНЕС» від 09.09.2019 №ЦВ14585/19 ОСОБА_1 не подавав заяв щодо виплати страхової суми та не отримував від приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «БРОКБІЗНЕС» страхову суму по Договору про закупівлю послуг з обов`язкового соціального страхування (а.с.21).
29.10.2019 позивач звернувся до Головного управління із заявою (рапортом) в якій просив провести виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з тим, що йому встановлено ІІІ групу інвалідності пов`язану з проходження служби в податковій міліції. До вказаного рапорту долучено необхідні документи.
06.11.2019 відповідач листом №951/10/04.1-11, повідомив позивача про те працівники податкової міліції проходять службу у складі ДФС і не належать до органів внутрішніх справ. Окрім цього, повідомлено позивача, що на сьогодні проведення розрахунку та виплати одноразової грошової допомоги працівникам податкової міліції законодавчо не врегульовано (а.с.114).
07.11.2019 ОСОБА_1 звернувся до ДФС із заявою (рапортом) та документами, в яких просив призначити одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням інвалідності та втратою працездатності.
28.11.2019 ДФС листом №А/99-99-04-04-02-14 відмовила позивачу у виплаті одноразової грошової допомоги та повідомлено про те, що колишнім працівникам податкової міліції, інвалідність яким встановлено після втрати чинності Законом №565-ХІІ, проводити розрахунок та виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності та втратою працездатності після 07.11.2015 законні підстави відсутні.
Розгляд матеріалів про виплату одноразової грошової допомоги  працівникам податкової міліції буде відновлено після внесення відповідних змін до Податкового кодексу України (далі - ПК) або прийняття нового нормативно-правового акта.
Додатково повідомлено, що виплата та розрахунок одноразової грошової допомоги у зв`язку з встановленням інвалідності та втратою працездатності пенсіонерам податкової міліції після втрати чинності Законом №565-ХІІ здійснюється на виконання судових рішень, що набрали законної сили (а.с.17).
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади, їх посадові особи повинні діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 356 ПК (в редакції, чинній на час виникнення спірних відносин) держава гарантує правовий та соціальний захист осіб начальницького і рядового складу податкової міліції та членів їхніх сімей. На них поширюються гарантії соціального і правового захисту, передбачені статтями 20-23 Закону України «Про міліцію» та Законом України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ і деяких інших осіб та їх соціальний захист».
Згідно з часиною шостою статті 23 Закону №565-XII у разі поранення (контузії, травми або каліцтва), заподіяного працівнику міліції під час виконання ним службових обов`язків, яке призвело до встановлення йому інвалідності, а також інвалідності, що настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ або не пізніше ніж через три місяці після звільнення зі служби чи після закінчення цього строку, але внаслідок захворювання або нещасного випадку, що мали місце в період проходження служби в органах внутрішніх справ, залежно від ступеня втрати працездатності йому виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 250-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності I групи, 200-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності II групи, 150-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, - у разі встановлення інвалідності III групи в порядку та на умовах, визначених Кабінетом Міністрів України.
Закон № 565-XII втратив чинність 07.11.2015 у зв`язку з набранням чинності Законом України «Про Національну поліцію» від 02.07.2015 (далі - Закон №580-VIII).
При цьому у пункті 15 розділу ХІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №580-VIII встановлено, що за колишніми працівниками міліції, у тому числі пенсіонерами, а також членами їхніх сімей, іншими особами зберігаються пільги, компенсації і гарантії, передбачені цим Законом для колишніх поліцейських, членів їхніх сімей, інших осіб.
Право на отримання одноразової грошової допомоги, інших виплат, передбачених Законом №565-XII, зберігається і здійснюється в порядку, що діяв до набрання чинності Законом №580-VIII.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом, зокрема, в постановах від 7 березня 2018 року, 28 серпня 2018 року, 6 березня 2019 року у справах №464/5571/16-а, 804/6297/17, 822/163/18 відповідно.
Відповідно до статті 23 Закону №565-XII постановою КМУ від 21.10.2015 №850 затверджено Порядок №850.
Пунктом 2 зазначеного Порядку установлено, що особам, які до набрання чинності (12.03.2015) Законом України «Про внесення змін до статті 23 Закону України «Про міліцію» щодо виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або каліцтва працівника міліції» №208-VIII (далі - Закон №208-VIII) мають право на отримання одноразової грошової допомоги, допомога призначається і виплачується відповідно до «Порядку та умови виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) або інвалідності працівника міліції» затвердженого постановою від 12.05.2007№707 (далі - Порядок №707).
Порядок №850 набрав чинності 31.10.2015. До цього часу діяв Порядок №707, посилання на який є у зазначеному пункті Порядку №850.
Згідно з пунктом 1 Порядку №707 одноразова грошова допомога (далі - грошова допомога) виплачується у разі: установлення інвалідності, яка настала в період проходження служби в органах внутрішніх справ, органах державної податкової служби або не пізніше ніж через три місяці після звільнення із служби чи після закінчення такого строку внаслідок захворювання або нещасного випадку, що сталися: під час виконання службових обов`язків, пов`язаних з безпосередньою участю в охороні громадського порядку та боротьбі із злочинністю, у розмірі: п`ятирічного грошового забезпечення - інвалідам I групи; чотирирічного грошового забезпечення - інвалідам II групи; трирічного грошового забезпечення - інвалідам III групи; у період проходження служби, - у відсотках відповідного розміру грошового забезпечення згідно із ступенем втрати працездатності, який визначається медико-соціальною експертною комісією.
У справі, яка розглядається, інвалідність ІІІ групи позивачу встановлено 29.10.2019, тобто після набрання чинності Законом №280-VIII та Порядком №850.
Таким чином, на думку суду апеляційної інстанції, оскільки право на отримання одноразової грошової допомоги позивач отримав після набрання чинності Законом №208-VIII, розмір такої допомоги йому повинен розраховуватися у відповідності зі статтею 23 Закону (в редакції, чинній з 12.03.2015) та відповідно до Порядку №850.
Відтак, твердження відповідачів, що викладені у листах від 06.11.2019 №951/10/04.1-11, 28.11.2019 №А/99-99-04-04-02-14 відповідно, є помилковими.
Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах була висловлена Верховним Судом, зокрема, в постановах від 31 березня 2020 року, 5 лютого 2020 року, 28 лютого 2020 року у справі №№824/1046/17-а, 580/103/19, 813/886/17 відповідно.
Таким чином, дії відповідачів, які полягають у поверненні без розгляду заяви ОСОБА_1 про виплату одноразової грошової допомоги у зв`язку із інвалідністю, що настала в період проходження служби в податковій міліції, відповідно до Закону №565-XII є протиправними.
Відповідно до пункту 7 Порядку №850 працівник міліції, якому призначається грошова допомога у разі встановлення інвалідності чи часткової втрати працездатності без установлення інвалідності, подає за місцем служби такі документи:
заяву (рапорт) про виплату грошової допомоги у зв`язку з установленням інвалідності або ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності за формою згідно з додатком до цих Порядку та умов;
довідку медико-соціальної експертної комісії про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати професійної працездатності (у відсотках).
До заяви додаються копії:
довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією;
постанови відповідної військово-лікарської комісії щодо встановлення причинного зв`язку поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання;
акта розслідування нещасного випадку та акта, що свідчить про причини та обставини поранення (контузії, травми або каліцтва) працівника міліції, зокрема про те, що воно не пов`язане з учиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення або не є наслідком учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження, за формою, що затверджується МВС;
сторінок паспорта з даними про прізвище, ім`я та по батькові і місце реєстрації;
документа, що підтверджує реєстрацію у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (сторінки паспорта громадянина України - для особи, яка через свої релігійні переконання відмовляється від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомила про це відповідному контролюючому органу і має відповідну відмітку у паспорті громадянина України).
Згідно з пунктом 9 Порядку №850 МВС в місячний строк після надходження зазначених у пункті 8 цих Порядку та умов документів приймає рішення про призначення або у випадках, передбачених пунктом 14 цих Порядку та умов, про відмову в призначенні грошової допомоги і надсилає його разом із зазначеними документами керівникові органу внутрішніх справ, у якому проходив (проходить) службу працівник міліції, для видання наказу про виплату такої допомоги, або у разі відмови - для письмового повідомлення осіб із зазначенням мотивів відмови.
Відповідно до пункту 14 Порядку №850 призначення і виплата грошової допомоги не здійснюються, якщо загибель (смерть), поранення (контузія, травма або каліцтво), інвалідність чи часткова втрата працездатності без установлення інвалідності працівника міліції за висновком комісії з розслідування нещасного випадку є наслідком:
учинення ним злочину, адміністративного правопорушення або дисциплінарного проступку;
учинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння;
навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи іншої шкоди своєму здоров`ю або самогубства (крім випадку доведення особи до самогубства, установленого судом);
подання особою завідомо неправдивих відомостей для призначення і виплати грошової допомоги.
Таким чином, механізм призначення та виплати одноразової грошової допомоги передбачає певну послідовність дій: звернення працівника поліції до органу, в якому він проходив службу з заявою та відповідними документами; підготовка цим підрозділом висновку щодо виплати одноразової грошової допомоги та направлення такого разом з документами до центрального органу; аналіз документів та прийняття рішення про виплати чи відмову у виплаті одноразової грошової допомоги; проведення виплати, у разі позитивного рішення.
Проте, як вбачається з матеріалів справи, незважаючи на те, що позивачем надсилались документи про призначення і виплату одноразової грошової допомоги, як до Головного управління, так і до ДФС, такі в належний спосіб розглянуті не були, оскільки Головним управлінням не було складено та надіслано до ДФС висновок щодо виплати позивачу одноразової грошової 
Одночасно, ДФС у листі від 28.11.2019 №А/99-99-04-04-02-14 вказала, що у позивача відсутні законні підстави для призначення і виплати одноразової грошової допомоги.
Частиною другою статті 6 КАС передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).
Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Згідно з пунктами 21, 24 рішення у справі «Федоренко проти України» (№ 25921/02) ЄСПЛ, здійснюючи прецедентне тлумачення статті 1 Першого Протоколу до Конвенції сформулював правову позицію про те, що право власності може бути «існуючим майном» або «виправданими очікуваннями» щодо отримання можливості ефективного використання права власності чи «законними сподіваннями» отримання права власності. Аналогічна правова позиція сформульована ЄСПЛ і у справі «Стреч проти Сполучного Королівства» («Stretch v. the United Kingdom,» № 44277/98, пункт 37).
У межах вироблених ЄСПЛ підходів до тлумачення поняття «майно», а саме в контексті статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, це поняття охоплює як «наявне майно», так і активи включаючи право вимоги, з посиланням на які заявник може стверджувати, що він має принаймні законні очікування стосовно ефективного здійснення свого «права власності». Суд робить висновок, що певні законні очікування заявників підлягають правовому захисту, та формує позицію для інтерпретації вимоги як такої, що вона може вважатися «активом»: вона повинна мати обґрунтовану законну підставу, якою, зокрема є чинна норма закону, тобто встановлена законом норма щодо виплат (пенсійних, заробітної плати, винагороди, допомоги) на момент дії цієї норми є «активом», на який може розраховувати громадянин як на свою власність («Maltzan (Freiherr Von) and others v. Germany», № 71916/01, № 71917/01 та №10260/02, пункт 74).
Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та встановлених обставин справи, суд апеляційної інстанції, вважає можливим задоволення вказаного позову, у спосіб, що застосований судом першої інстанції.
При цьому, суд враховує, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося б примусове виконання рішення. 
Відповідно до статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню, оскільки суд, повно і всебічно з`ясував обставин справи, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи, а доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції.
Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Головного управління ДФС у Львівській області та Державної фіскальної служби України залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 11 березня 2020 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС.

Суддя-доповідач	 	В. Я. Качмар 	
судді	 	А. Р. Курилець 	
 	 	О. І. Мікула  	
Повне судове рішення складено 22 вересня 2020 року.