Справа № 131/254/20 
Провадження № 33/801/465/2020
Категорія: 156 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Олексієнко О. Ю.
Доповідач: Денишенко Т. О.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2020 року                                                                               м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі судді Денишенко Т. О., за участі осо-би, яка притягується до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 , розгля-нувши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_1 на постанову судді Іллінецького районного суду Вінницької області від 22 квітня 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , громадянина України, за його повідомленням ніде не працюючого, зареєстро-ваного у АДРЕСА_1 , фактично мешкаючого в АДРЕСА_2 , за частиною першою статті 130 КУпАП, 
В С Т А Н О В И В:
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення від 29 січня 2020 року серії ДПР18 № 215262, складеного о 23.10 годині в м. Хмільник Він-ницької області по вул. Курортній інспектором СРПП № 3 Хмільницького ВП старшим лейтенантом поліції Лукіянчуком А. М., цієї ночі 29 січня 2020 року о 22.46 годині в м. Хмільник Вінницької області по вул. Курортній водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Toyota Land Cruiser», державний номерний знак НОМЕР_2 , з ознаками алкогольного сп`яніння: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння водій відмовився у присутності свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Своїми діями водій ОСОБА_1 порушив вимоги підпункту 2.5 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відпові-дальність за частиною першою статті 130 КУпАП.
Постановою судді Іллінецького районного суду Вінницької області від 22 квітня 2020 року ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, на нього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі шестиста неопо-датковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10 200,00 гривень на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 420,40 гривень судо-вого збору ( а. с. 33-36 ).
Не погоджуючись з постановою судді суду першої інстанції, ОСОБА_1 ос-каржує її в апеляційному порядку, просить поновити йому процесуальний строк на апеляційне оскарження, оскільки справа була розглянута за його відсутності. Копію постанови суду від 22 квітня 2020 року направлено на адресу реєстрації, у той час, коли фактично ОСОБА_1 мешкає у АДРЕСА_2 . Скаржник просить по-станову суду першої інстанції скасувати, провадження у справі закрити на під-ставі пункту сьомого частини першої статті 247 КУпАП у зв`язку із закінчен-ням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строку, передбаченого статтею 38 КУпАП. Скаржник посилається на порушення судом першої інстанції при вирішенні справи норм КУпАП, у тому числі його права на захист, через що оскаржувана постанова підлягає скасуванню в апеляцій-ному порядку. ОСОБА_1 зазначає, що з 16 квітня 2020 року він перебував на стаціонарному лікуванні, а також, враховуючи карантинні обмеження, просив суд відкласти розгляд справи. Проте суд розглянув справу за його відсутності та ухвалив оскаржувану постанову.
Заслухавши пояснення  ОСОБА_1 як особи, котра притягується до адмініс-тративної відповідальності, дослідивши матеріали цієї справи про адміністра-тивне правопорушення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що клопо-тання про поновлення строку на оскарження постанови суду першої інстанції належить задовольнити. Апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана постанова суду першої інстанції - без змін з огляду на наступне. 
Статтею 245 КУпАП визначені завдання провадження у справах про адмі-ністративні правопорушення. Це своєчасне, всебічне, повне і об’єктивне з’ясу-вання обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному зако-ном порядку орган ( посадова особа ) встановлює наявність чи відсутність адмі-ністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, пояснен-нями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпі-лих, свідків.
Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган ( посадова особа ) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов’язаний з’ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчи-ненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом’якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а та-кож з’ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з частиною сьомою статті 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений до-водами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено не-правильне застосування норм матеріального права або порушення норм проце-суального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджу-валися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом. Згідно з пунктом другим част-ини восьмої статті 294 КУпАП за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право, зокрема, залишити апеляційну скаргу без задо-волення, а постанову суду першої інстанції без змін.
Частиною першою статті 130 КУпАП передбачена адміністративна відпові-дальність за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп’яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транс-портним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп’яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп’яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно з вимогами підпункту 2.5 Правил дорожнього руху України водій по-винен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний ог-ляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп’янін-ня або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Враховуючи склад адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена статтею 130 КУпАП, об’єктивна сторона цього правопорушен-ня полягає у керуванні транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп’яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, також передачі керування транспорт-ними засобами особі, яка перебуває в стані такого сп’яніння, а так само і ухи-лення осіб від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан сп’яніння.
Відповідно до пункту другого розділу І Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп’я-ніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року № 1452/735, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 ро-ку за № 1413/ 27858, огляду на стан сп’яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп’яніння згідно з ознаками такого стану. Згідно з пунктом третім розділу І цієї Інструкції ознаками алкогольного сп’яніння є: запах алкоголю з порожнини рота; пору-шення координації рухів; порушення мови; виражене тремтіння пальців рук; різка зміна забарвлення шкіряного покриву обличчя; поведінка, що не відпо-відає обстановці.
Огляд на стан сп’яніння проводиться поліцейськими на місці зупинки транс-портного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування Міністерством охорони здоров`я України та Держспоживстандар-том або лікарем закладу охорони здоров’я ( пункт шостий розділу І Інструкції ).
З матеріалів справи, зокрема протоколу про адміністративне правопорушен-ня серії ДПР18 № 215262 від 29 січня 2020 року, складеного працівником по-ліції о 23.10 годині по вул. Курортній в м. Хмільник Вінницької області, убача-ється, що цієї ночі 29 січня 2020 року о 22.46 годині по вул. Курортній в м. Хмільник Вінницької області водій  ОСОБА_1  керував автомобілем марки «To-yota Land Cruiser», державний номерний знак НОМЕР_2 , з ознаками алко-гольного сп`яніння: нестійка хода, запах алкоголю з порожнини рота. Від про-ходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння водій від-мовився. 
До протоколу про адміністративне правопорушення додані акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та направлення в КНП «Хмільницька ЦРЛ» на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння від 29 січня 2020 року, з яких убачається, що особу ОСОБА_1  було встановлено. В результаті огляду, проведеного полі-цейським, у водія виявлені ознаки сп`яніння: почервоніння обличчя, різкий за-пах алкоголю з порожнини рота. Від огляду із застосуванням технічного засобу «Драгер алкотестер 5820»  ОСОБА_1  відмовився. В матеріалах справи містяться письмово викладені пояснення свідків правопорушення ОСОБА_5 та ОСОБА_6 від 29 січня 2020 року, де вони зазначили, що у вказану дату близь-ко 23.00 години на парковку санаторію ВЦСПС заїхав автомобіль, водій якого  ОСОБА_1  на пропозицію працівників поліції відмовився у їхній присутності від проходження огляду на стан сп`яніння. Також  ОСОБА_1  відмовився пройти такий огляд в КНП «Хмільницька ЦРЛ», через що стосовно нього складений протокол про адміністративне правопорушення ( а. с. 5-6 ). 
Апеляційний суд наголошує, що в матеріалах справи наявний відеозапис з нагрудної камери поліцейських ( а. с. 8 ), що не спростовує вини  ОСОБА_1  у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП. Цей відеозапис із нагрудної камери поліцейського, наявний у матеріалах справи, зафіксував відмову особи від проходження огляду з метою виявлення стану алкогольного сп`яніння.
Вирішуючи питання про доведеність вини  ОСОБА_1  у вчиненні адмініс-тративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, суд першої інстанції вважав, що його вина цілком підтверджується матеріалами справи, зазначеними також й судом апеляційної інстанції під час перегляду справи в межах апеляційної скарги  ОСОБА_1 . Вказані докази у сво-їй сукупності доводять наявність у діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, яке ви-разилося у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотично-го чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижу-ють увагу та швидкість реакції.
За викладених обставин з висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваній постанові від 22 квітня 2020 року, слід погодитися, вони є вір-ними, об`єктивними, справедливими.
Апеляційний суд вважає доцільним зауважити, що дана адміністративна справа надійшла на розгляд Іллінецького районного суду Вінницької області 02 березня 2020 року та двічі призначалася до розгляду в судових засіданнях: на 30 березня та 22 квітня 2020 року з надсиланням судових повісток за реєстра-ційною адресою місця проживання особи, зазначеною у паспорті водія: с. Со-рока Іллінецького району Вінницької області. Відмовившись від дачі пояснень у протоколі про адміністративне правопорушення,  ОСОБА_1  не зазначив у ньо-му адрес свого фактичного місця проживання, проте адвокат Головенко Є. В. як захисник Ящука І. А. ( ордер на а. с. 21 ) ще 10 квітня 2020 року знайомився з матеріалами справи, а 16 квітня 2020 року подав суду заяву з клопотанням про розгляд справи стосовно підзахисного за його відсутності, оскільки договір про надання правової допомоги розірваний. За викладених обставин з огляду на за-конодавчо визначені терміни вирішення адміністративних справ у суду першої інстанції не було законних підстав для задоволення клопотання ОСОБА_1 , що надійшло в суд 21 квітня 2020 року, про відкладення вирішення справи, оскіль-ки інакше суд допустив би порушення строків притягнення винної особи до адміністративної відповідальності.
При цьому належить мати на увазі, що жодних будь-яких достовірних, об’-єктивних даних, які б унеможливлювали розгляд справи у визначені строки, чи викликали сумнів у винності  ОСОБА_1 щодо вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, у мате-ріалах справи не було; вони, наразі, відсутні й у даний час. Скаржник не довів своєї невинуватості у вчиненні адміністративного правопорушення і в судовому засіданні апеляційного суду. Зокрема про усвідомлення ним своєї вини та розу-міння законності притягнення його до адміністративної відповідальності свід-чить клопотання ОСОБА_1 , викладене у резолютивній частині апеляційної скарги, про скасування постанови суду першої інстанції від 22 квітня 2020 року та закриття провадження у справі у зв`язку із закінченням на момент її розгляду строків, визначених статтею 38 КУпАП.
Не заслуговують на увагу й доводи  ОСОБА_1  стосовно перебування його на стаціонарному лікуванні з діагнозом «пошкодження зов. зв`язки лівого го-мілково-стопового суглобу, підшкірна гематома», оскільки лікування полягало у накладенні гіпсової фіксації. У довідках поліклініки Сокирянської Централь-ної районної лікарні від 16 квітня 2020 року йдеться про нагляд лікаря ортопе-да-травматолога, а не про стаціонарне лікування.
Суд апеляційної інстанції зауважує, що заперечення вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення є правомірною його позицією за-хисту ним своїх інтересів і розцінюється судом як спроба уникнути передба-ченої Законом відповідальності. Але така позиція правопорушника не є підста-вою для його виправдання, звільнення від адміністративної відповідальності шляхом закриття провадження у справі у зв`язку із закінченням на момент роз-гляду справи строків, передбачених статтею 38 КУпАП. Зазначені скаржником обставини на доведення своєї невинуватості не знайшли належного підтвер-дження під час розгляду справи в апеляційному суді, навпаки, його винуватість повністю доведена доказами, наявними в матеріалах останньої. Твердження ОСОБА_1 про непричетність до скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, судом не беруться до ува-ги та відхиляються як такі, що спростовуються матеріалами справи, пояснення-ми свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , які були на місці вчинення право-порушення та зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення, ін-шими процесуальними документами справи, з яких чітко та безспірно убача-ється факт вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП.
За викладених обставин необхідно погодитися з висновком судді суду пер-шої інстанції про наявність у діях ОСОБА_1 складу правопорушення, визнан-ня його винним за частиною першою статті 130 КУпАП.
Згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бочаров проти України» ( остаточне рішення від 17 червня 2011 року ) суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення мо-же випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між со-бою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів.
Не можна погодитися з доводами апеляційної скарги стосовно фальшування правоохоронцями матеріалів адміністративної справи, оскільки такий хід обста-вин об`єктивно нічим не підтверджується. Слід звернути увагу, що ОСОБА_1 не оскаржував в установленому законом порядку неправомірних, за його твер-дженням, дій працівників поліції, тому покладати в основу задоволення апеля-ційної скарги таку його позицію немає жодних законних підстав. Крім цього необхідно підкреслити, що в апеляційній скарзі ОСОБА_1 не йдеться про не-правомірні дії поліцейських під час складання протоколу про адміністративне правопорушення.
Як висновок апеляційний суд дійшов переконання, що наведені в апеляцій-ній скарзі аргументи не свідчать про порушення судом першої інстанції при розгляді справи норм матеріального чи процесуального права, не спростовують правильний висновок судді суду першої інстанції, оскільки вина скаржника у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 130 КУпАП, повністю доведена матеріалами справи. З урахуванням наве-деного посилання в апеляційній скарзі на необхідність закриття провадження у цій адміністративній справі апеляційний суд вважає необґрунтованими та не знаходить підстав для їх задоволення.
Отже жодних обґрунтованих доводів стосовно невинуватості  ОСОБА_1  у вчиненні адміністративного правопорушення апеляційна скарга не містить. Як наслідок суд першої інстанції належним чином дослідив докази, наявні у мате-ріалах адміністративної справи, надав їх відповідну правильну правову оцінку. Жодних сумнівів встановлені обставини, докази щодо їх достовірності та до-пустимості не викликають; матеріали справи оформлені у визначеному проце-суальним законом порядку.
Суд першої інстанції, обираючи вид адміністративного стягнення в межах санкції інкримінованої ОСОБА_1 статті, призначив стягнення, передбачене частиною першою статті 130 КУпАП, що відповідає нормам статей 33-35 КУпАП стосовно загальних правил накладення стягнень за адміністративні пра-вопорушення. Вид вжитого судом адміністративного стягнення є адекватним скоєному і відповідає особі правопорушника. Ураховуючи суспільну небезпеку, характер вчиненого адмінправопорушення, особу порушника, ступінь його ви-ни та майновий стан, за відсутності пом`якшуючих та обтяжуючих вину обста-вин, суд застосував адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
З урахуванням наведеного апеляційний суд не знаходить жодних підстав для задоволення скарги, прийняття аргументів скаржника. Відтак апеляційний суд визнає відсутніми підстави для скасування постанови судді Іллінецького ра-йонного суду Вінницької області від 22 квітня 2020 року про притягнення  ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності. 
Керуючись нормами статті 294 КУпАП, апеляційний суд - 
П О С Т А Н О В И В:
Поновити ОСОБА_1  процесуальний строк на апеляційне оскарження постанови судді Іллінецького районного суду Вінницької області від 22 квітня 2020 року в адміністративній справі про притягнення  ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 130 КУпАП. 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову судді Іллінецького районного суду Вінницької області від 22 квітня 2020 року про притягнення до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1  за частиною першою статті 130 КУпАП залишити без змін.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Т. О. Денишенко