ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Головуючий І інстанції: Слободянюк Н.І.
27 липня 2020 р.	Справа № 440/368/20	

Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді - Мельнікової Л.В.,
суддів -  Бегунца А.О. ,  Рєзнікової С.С. ,
за участю секретаря судового засідання – Білюк Д.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду у місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12 березня 2020 року по справі за адміністративним позовом        ОСОБА_1 до          військової частини НОМЕР_1 про визнання дій протиправними, визнання протиправним та скасування наказу, зобов`язання вчинити певні дії, -
В с т а н о в и л а:
22.01.2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом (з урахуванням позовної заяви від 28.01.2020 року, а.с. 29-35), в якому просить:
-           визнати протиправними дії відповідача військової частини НОМЕР_1 (далі – ВЧ НОМЕР_1 ) щодо видачі наказу № 270 від 24.10.2019 року, яким йому призупинено виплату грошової компенсації за піднайом (найом) житлового приміщення;
-          визнати протиправним та скасувати наказ ВЧ НОМЕР_1 № 270 від 24.10.2019 року;
-           зобов`язати здійснити (здійснювати) нарахування та виплату йому грошової компенсації за піднайом (найом) жилого приміщення з 01.10.2019 року.
Обґрунтовує позовні вимоги позивач тим, що наказ командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 270 від 2410.2019 року, яким йому призупинено виплату грошової компенсації за піднайом (найом) житлового приміщення, винесено відповідачем протиправно та без належної правової підстави, оскільки він не забезпечений житлом від Міністерства оборони України, перебуває на квартирному обліку та звертався до відповідача із рапортом про виплату такої компенсації, до якого додав всі необхідні документи. При цьому вказує, що постанова Другого апеляційного адміністративного суду від 27.08.2019 року у справі № 440/104/19 не може бути підставою для винесення оскаржуваного наказу, оскільки він не був учасником цієї справи та обставини, встановлені апеляційним судом, його не стосуються. 
Заперечуючи проти вимог ОСОБА_1 , у відзиві на адміністративний позов відповідач вказує, що відповідно до пункту 6 Порядку виплати грошової компенсації військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони та військовослужбовцям, відрядженим до Міністерства освіти і науки, Державного космічного агентства, за піднайом (найом) ними жилих приміщень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України    від 26.06.2013 року № 450 (далі – Порядок № 450), однією з умов виплати грошової компенсації за піднайом (найом) житлових приміщень військовослужбовцям є відсутність у військовослужбовця або членів його сім`ї житлового приміщення, яке відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам, а його площа відповідає мінімальним нормам, визначеним житловим законодавством. З матеріалів житлової справи позивача слідує, що в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявні відомості про реєстрацію договору іпотеки на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , та про наявність у приватній власності позивача квартири за цією адресою. Оскільки позивач має житлове приміщення та доказів на підтвердження його невідповідності санітарним і технічним вимогам та встановленому мінімальному розміру не надано, підстави для виплати позивачу грошової компенсації за піднайом (найом) житлових приміщень відсутні.
У відповіді на відзив позивач вказує, що спірний наказ винесений на підставі  постанови Другого апеляційного адміністративного суду від 27.08.2019 року у справі № 440/104/19, в якій він не був стороною, та встановлені судом обставини його не стосуються. 
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 12.03.2020 року (рішення ухвалено за правилами спрощеного позовного провадження) у задоволенні вимог адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.
Висновок суду вмотивований тим, що грошова компенсація не виплачується у разі: наявності у військовослужбовця або членів його сім`ї за місцем проходження військової служби жилого приміщення, яке відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам, площею, що відповідає мінімальним нормам, визначеним житловим законодавством; нездачі службового жилого приміщення (у тому числі в гуртожитку) за попереднім місцем проходження військової служби, крім осіб, які прибули з тимчасово окупованої території України та населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження. 
Невідповідність житла санітарним і технічним вимогам має встановлюватися згідно із Положенням про порядок обстеження стану житлових будинків і жилих приміщень непридатних до проживання. Проте, акт про невідповідність житла за адресою: АДРЕСА_1 , санітарним і технічним вимогам позивачем не надано, а також позивачем недоведено невідповідності площі такого житла мінімальним нормам, визначеним житловим законодавством.
Військова частина НОМЕР_1 відповідно до законодавства не наділена компетенцією та повноваженнями щодо встановлення відповідності (чи невідповідності) житлових приміщень санітарним і технічним вимогам та розміру площі мінімальним нормам, визначеним житловим законодавством, у зв`язку з чим не має прав щодо встановлення та належного оформлення зазначених обставин. Перебування позивача на квартирному обліку не є встановленою законодавством підставою для виплати відповідачем компенсації за піднайом (найм) жилого приміщення. 
Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати, та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог. 
Аргументує вимоги апеляційної скарги позивач фактично тим, що наведено ним у заявах по суті в суді першої інстанції.
Відзив на апеляційну скаргу від ВЧ НОМЕР_1 не надходив, що не перешкоджає апеляційному перегляду справи.
За приписами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги (ч. 1 ст. 308). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язкової підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 2 ст. 308). 
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення відповідно до положень ст. 317 КАС України скасуванню, з наступних підстав. 
Судом установлено, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем Збройних Сил України та з 08.05.1998 року по теперішній час проходить військову службу у ВЧ НОМЕР_1 (м. Полтава), що не заперечується сторонами та підтверджується витягом із послужного списку майора ОСОБА_1 /а.с. 52/.
ОСОБА_1 звернувся до командира ВЧ НОМЕР_1 із рапортом на виплату грошової компенсації за піднайом (найом) житла від 29.12.2018 року (вх № 2092 ), в якому просив виплачувати йому грошову компенсацію за піднайом (найом) житла /а.с. 49/.
Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 26 від 30.01.2019 року, відповідно до статті 12 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", постанови Кабінету Міністрів України № 450 від 26.06.2013 року "Про розмір і порядок виплати грошової компенсації військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони та військовослужбовцям, відрядженим до Міністерства освіти і науки, Державного космічного агентства, за піднайом (найом) ними жилих приміщень", розділу V Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністра оборони України № 380 від 31.07.2018 року, наказу Міністра оборони України № 30 від 25.01.2019 року "Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2019 рік", майору ОСОБА_1 , який не забезпечений жилим приміщенням за місцем проходження військової служби, продовжено з 01.01.2019 року виплату грошової компенсації за піднайом (найом) жилого приміщення в розмірі 2.250,00 грн. на місяць на підставі його рапорту /а.с. 16/. 
Відповідно до рапорту секретаря житлової комісії ВЧ НОМЕР_1 від 22.10.2019 року (вх.№ 2053) командира ВЧ НОМЕР_1 повідомлено, що у майора ОСОБА_1 , який перебуває на квартирному обліку та отримує грошову компенсацію за піднайом житла, у власності є житло, площа якого відповідає мінімальним нормам, визначеним житловим законодавством /а.с. 81/. 
Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) № 270 від 24.10.2019 року, відповідно до юридичних підстав, визначених у постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 27.08.2019 року у справі № 440/104/19, з 01.10.2019 року призупинено виплату грошової компенсації за піднайом (найом) житлового приміщення майору ОСОБА_1 . Підставою для винесення вказаного наказу зазначено: постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 27.08.2019 року у справі № 440/104/19, (вх.№ 2047 від 22.10.2019 року) та рапорт секретаря житлової комісії від 22.10.2019 року (вх.№ 2053) /а.с. 48/. 
Не погоджуючись із висновком суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначено Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" № 2011-XII від 20.12.1991 року (далі - Закон України № 2011-ХІІ), який встановлює єдину систему соціального захисту військовослужбовців, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі. 
Відповідно до абзаців 1, 3-5 та 11 частини першої статті 12 вказаного Закону держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у межах норм і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом Української РСР, іншими законами, в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. 
Військовослужбовці (крім військовослужбовців строкової військової служби) та члени їх сімей, які проживають разом з ними, забезпечуються службовими жилими приміщеннями, що повинні відповідати вимогам житлового законодавства. 
Військовослужбовцям, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, та членам їх сімей надаються жилі приміщення для постійного проживання або за їх бажанням грошова компенсація за належне їм для отримання жиле приміщення. Такі жилі приміщення або грошова компенсація надаються їм один раз протягом усього часу проходження військової служби за умови, що ними не було використано право на безоплатну приватизацію житла з урахуванням особливостей, визначених пунктом 10 цієї статті. 
У разі відсутності службового жилого приміщення військовослужбовці рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом і не перебувають у шлюбі, розміщуються безплатно в спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини, а сімейні - у сімейних гуртожитках. Житлово-побутові умови в таких казармах повинні відповідати вимогам, які пред`являються до гуртожитків, що призначені для проживання одиноких громадян. У разі відсутності можливості розміщення зазначених військовослужбовців у спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини та сімейних гуртожитках військова частина зобов`язана орендувати для військовослужбовців та членів їх сімей жиле приміщення або за їх бажанням виплачувати грошову компенсацію за піднайом (найом) жилого приміщення. Для військовослужбовців офіцерського складу у разі відсутності службового жилого приміщення військова частина зобов`язана орендувати житло для забезпечення ним військовослужбовців та членів їх сімей або за їх бажанням виплачувати грошову компенсацію за піднайом (найом) жилого приміщення. Розмір і порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації за піднайом (найом) ними жилих приміщень визначаються Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України № 450 від 26.06.2013 року затверджений Порядок виплати грошової компенсації військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки та Державної спеціальної служби транспорту за піднайом (найом) ними жилих приміщень (далі - Порядок № 450), яким визначено розмір та механізм виплати грошової компенсації за піднайом (найом) жилих приміщень (далі - грошова компенсація) таким категоріям військовослужбовців Збройних Сил, Національної гвардії, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Держспецзв`язку та Держспецтрансслужби, як, зокрема, особам офіцерського складу, у разі коли вони не забезпечені жилими приміщеннями за місцем проходження військової служби, не отримали за рахунок держави грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення та перебувають на квартирному обліку, а також якщо військова частина, Адміністрація Держспецзв`язку, її територіальний орган, Головне управління урядового фельд`єгерського зв`язку Держспецзв`язку, підрозділ урядового фельд`єгерського зв`язку, територіальний підрозділ, заклад, установа чи організація Держспецзв`язку (далі - військова частина) не орендує для них та членів їх сімей житло. 
У разі відсутності жилих приміщень для проживання військова частина зобов`язана орендувати житло для забезпечення ним військовослужбовців, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу, та членів їх сімей або за бажанням військовослужбовця виплачувати йому грошову компенсацію за піднайом (найом) жилого приміщення. 
Відповідно до пункту 2 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1081 від 03.08.2006 року, у разі відсутності можливості розміщення військовослужбовців у спеціально пристосованих казармах у розташуванні військової частини, гуртожитках (сімейних гуртожитках) для військовослужбовців офіцерського складу, в тому числі для тих, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу, військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, та членів їх сімей військова частина орендує житло або за бажанням військовослужбовця виплачує йому грошову компенсацію за піднайом (найом) житлового приміщення відповідно до Порядку № 450. 
Згідно з пунктом 1 Порядку № 450 визначено розмір та механізм виплати грошової компенсації за піднайом (найом) житлових приміщень (далі - грошова компенсація) військовослужбовцям Збройних Сил, Національної гвардії, СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Державної прикордонної служби, Держспецзв`язку, Держспецтрансслужби, Управління державної охорони, у тому числі особам офіцерського (у тому числі особам, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу), рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, курсантам вищих військових навчальних закладів та військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів, які мають сім`ї, та зазначеним у цьому пункті особам, які відряджені до МОН, ДКАВ. 
Особам, зазначеним у пункті 1 цього Порядку (далі - військовослужбовці), грошова компенсація виплачується щомісяця (у поточному місяці за попередній) у розмірі, який не перевищує: у м. Києві - двох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року; у мм. Сімферополі, Севастополі та обласних центрах - півтора розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року; в інших населених пунктах - одного розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого на 1 січня календарного року. При цьому військовослужбовцям за наявності в них трьох і більше членів сім`ї зазначені розміри грошової компенсації збільшуються в 1,5 рази (п. 2 Порядку № 450). 
Пунктом 4 Порядку № 450 передбачено, що грошова компенсація виплачується починаючи з дня реєстрації поданого в установленому порядку рапорту військовослужбовця, зокрема особам офіцерського (у тому числі особам, які проходять військову службу за призовом осіб офіцерського складу), рядового, сержантського і старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом, - за місцем проходження військової служби згідно з наказом командира (начальника) військової частини. 
Для отримання грошової компенсації військовослужбовці разом з рапортом подають такі документи: копії документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України військовослужбовця та членів його сім`ї; копії документів, що засвідчують реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків (крім осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідному контролюючому органу і мають відмітку в паспорті) військовослужбовця та членів його сім`ї; інформацію (витяг, інформаційну довідку) з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та бюро технічної інвентаризації про нерухоме майно, яке належить військовослужбовцю та членам його сім`ї; копії довідок про реєстрацію місця проживання (перебування), видані органом реєстрації, на військовослужбовця та кожного члена його сім`ї, який проживає разом з ним (військовослужбовці військових частин, які дислокувалися в населених пунктах, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, і які переміщені з місць попередньої дислокації, подають довідку про склад сім`ї, видану командиром (начальником) цієї військової частини (підрозділу); копії свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану (про шлюб, розірвання шлюбу, про народження тощо), інших документів, що підтверджують родинні стосунки; належним чином завірену копію довідки про забезпечення житлом з попереднього місця проходження військової служби, видану квартирно-експлуатаційним органом (службою) Міноборони, Національної гвардії, відповідним підрозділом СБУ, Служби зовнішньої розвідки, Держприкордонслужби, Держспецзв`язку, Держспецтрансслужби, МОН, ДКА, Управління державної охорони (крім осіб, які прибули з тимчасово окупованої території України та населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження) (п. 5 Порядку № 450). 
Відповідно до пункту 6 Порядку № 450 грошова компенсація не виплачується у разі: наявності у військовослужбовця або членів його сім`ї житлового приміщення, яке відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам, площа якого відповідає мінімальним нормам, визначеним житловим законодавством, або забезпечення службовим житлом, житловим приміщенням для постійного проживання (грошовою компенсацією за належне йому для отримання житлове приміщення), або проживання військовослужбовця у спеціально пристосованій казармі чи гуртожитку, в населених пунктах за місцем проходження військової служби та/або в безпосередній близькості від місця проходження військової служби, що дає змогу щодня своєчасно прибувати до місця її проходження. Перелік таких населених пунктів визначається Міноборони, МВС, МОН, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держспецзв`язку, ДКА та Управлінням державної охорони; нездачі службового жилого приміщення (у тому числі в гуртожитку) за попереднім місцем проходження військової служби, крім осіб, які прибули з тимчасово окупованої території України та населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження; штучного погіршення військовослужбовцем житлових умов
шляхом обміну займаного житлового приміщення, його псування або руйнування, відчуження придатного і достатнього за розміром для проживання житлового будинку (частини будинку), а також внаслідок вилучення житлового приміщення, використовуваного для провадження господарської діяльності промислового характеру, в населених пунктах, зазначених в абзаці другому цього пункту, - протягом п`яти років з моменту вчинення таких дій. 
Пунктом 7 Порядку № 450    встановлено, що виплата грошової компенсації припиняється з дня, наступного за днем: отримання (придбання) військовослужбовцем жилого приміщення; виключення із списків особового  складу військової частини, Держспецзв`язку (за винятком військовослужбовців, направлених у складі підрозділів для участі в міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки); вибуття військовослужбовця в закордонне відрядження разом із сім`єю; встановлення факту подання військовослужбовцем недостовірної інформації, яка стала підставою для виплати грошової компенсації. 
З системного аналізу наведених правових норм убачається, що Держава зобов`язалась забезпечувати військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення. 
Отже, виплата грошової компенсації за піднайом житла військовослужбовцю є похідним і тимчасовим обов`язком Держави, який випливає з факту незабезпечення військовослужбовця належним приміщенням і існує доти, поки такий обов`язок державою не виконаний. 
Разом з тим, колегія суддів зазначає, що відповідно до п. 2.4 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями (діяла на момент виникнення спірних правовідносин), затвердженої наказом Міністерства Оборони України від 30.11.2011 року № 737 (надалі - Інструкція), на облік приймаються військовослужбовці, які потребують поліпшення житлових умов і зареєстровані в цьому населеному пункті з дня прийняття рішення житловою комісією військової частини, затвердженої командиром цієї військової частини. 
Згідно пункту 8.1 розділу VIII Інструкції, грошова компенсація за піднайом (найом) жилого приміщення (далі - грошова компенсація) виплачується особам офіцерського складу у разі, якщо вони не забезпечені жилими приміщеннями за місцем проходження військової служби (навчання), не отримали за рахунок держави грошову компенсацію за належне їм для отримання жиле приміщення та перебувають на квартирному обліку, а також якщо військова частина не орендує для них та членів їх сімей житло. 
Відповідно до абзацу 1 п. 8.3 Інструкції, грошова компенсація виплачується починаючи з дня реєстрації поданого в установленому порядку рапорту на виплату грошової компенсації за піднайом (найом) житла (додаток 42), незалежно від дати видання наказу командира (начальника) військової частини чи керівника вищого військового навчального закладу або військового навчального підрозділу вищого навчального закладу особам офіцерського складу - за місцем проходження військової служби (навчання) згідно з наказом командира (начальника) військової частини. 
Як установлено судовим розглядом, згідно інформації, наявної в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, (довідка № 201169486 від 20.02.2020 року) /а.с. 56-57/ ОСОБА_1 є власником квартири загальною площею 31,1 кв.м, житловою площею 17,3 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , право на яку виникло на підставі договору купівлі-продажу ВСМ/680045 від 15.09.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Башинською Т.В., № за реєстром 5401. 
Відповідно до довідки КП «Житлово-експлуатаційна організація № 2» Полтавської міської ради № 4360 від 26.11.2019 року /а.с. 50/ за вказаною адресою зареєстровані та проживають позивач ОСОБА_1 та члени його сім`ї ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . 
Відповідно до статті 47 ЖК Української РСР, норма жилої площі встановлюється в розмірі 13,65 кв.м на одну особу. 
Таким чином, колегія суддів зазначає, що площа 1/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 31,1 кв.м, житловою площею 17,3 кв.м, не відповідає нормі житлової площі, що встановлюється Житловим кодексом України на одну особу. Факт перебування позивача на квартирному обліку, як особи, яка потребує поліпшення житлових умов, відповідачем не оспорюється і підтверджується довідкою (а.с. 51). 
Колегія суддів зауважує, що наказ відповідача від 24.10.2019 року № 270 про зупинення з 01.10.2019 року, у тому числі позивачу, нарахування та виплати грошової компенсації за піднайом (найм) житла вмотивований фактом наявності у позивача у власності житла, площа якого відповідає мінімальним нормам, визначеним житловим законодавством.
Матеріали справи посвідчують, що такий юридичний факт як відповідність житла, що перебуває у власності позивача ОСОБА_1 , мінімальним нормам, визначеним законодавством, відповідач встановив на підставі того, що ОСОБА_1 не довів зворотного. 
Підставою для прийняття оспорюваного наказу слугували постанова Другого апеляційного адміністративного суду від 27.08.2019 року у справі № 440/104/19 (копія якої надійшла 22.10.2019 року) та рапорт секретаря житлової комісії від 22.10.2019 року.
Колегія суддів зазначає, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває у власності позивача з 2005 року і ця обставина не завадила відповідачу призначити (за матеріалами справи – з 01.01.2016 року) і продовжувати до 01.10.2019 року виплату позивачу ОСОБА_1 грошової компенсації за піднайом (найм) житла.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Колегія суддів не спростовує право відповідача на виправлення помилки, допущеної при призначенні позивачу грошової компенсації за піднайом (найм) житла, якщо така помилка мала місце. Разом з тим, колегія суддів зазначає, що частиною 2 ст. 2 КАС України унормовано, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 
4) безсторонньо (неупереджено); 
5) добросовісно; 
6) розсудливо; 
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. 
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.  
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин. 
Принцип обґрунтованості рішення суб`єкта владних повноважень має на увазі, що рішення повинне бути прийнято з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії), на оцінці усіх фактів та обставин, що мають значення. Європейський Суд з прав людини у рішенні по справі "Суомінен проти Фінляндії" (Suominen V. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року, вказує, що орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень. 
Серед критеріїв, принципів, які повинні застосовуватись суб`єктом владних повноважень при прийнятті ними рішень та вчиненні дій та якими керується адміністративний суд у разі оскарження таких рішень, дій (ст. 2 КАС України), є, зокрема, принцип законності, відповідно до якого суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти на виконання закону, за умов та обставин, визначених ним, а рішення суб`єкта владних повноважень має прийматися обґрунтовано, тобто, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.
Встановлення невідповідності діяльності суб`єкта владних повноважень вказаному критерію для оцінювання рішення, (дій) є достатньою підставою для задоволення адміністративного позову, за умови, що встановлено порушення прав та інтересів позивача. 
Колегія суддів вважає, що наказ відповідача від 24.10.2019 року № 270 прийнятий без урахування усіх обставин, що мають значення для його прийняття, оскільки    судам першої та апеляційної інстанцій відповідач не надав доказів того, що у період з 22.10.2019 року до 24.10.2019 року ним було безспірно установлено, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 , що належить позивачу по праву приватної власності, відповідає мінімальним нормам, визначеним житловим законодавством. Відповідачем не надано доказів вчинення ним дій, направлених на з`ясування таких обставин, як-то – доказів ведення перемов з позивачем, встановлення йому терміну для надання додаткової інформації, тощо. 
Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
При цьому, за приписами ч. 7 ст. 78 КАС України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.
Колегія суддів зазначає, що обставини справи, що розглядається, не є тотожними обставинам, встановленим судом у справі № 440/104/19, і, таким чином, у відповідача були відсутні підстави для посилання в наказі від 24.10.2019 року № 270 на юридичні підстави, визначені в постанові Другого апеляційного адміністративного суду від 27.08.2019 року у справі № 440/104/19.
За наведених обставин, колегія суддів не погоджується із висновком суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 , задовольняє апеляційну скаргу останнього та приймає нове рішення    про задоволення цих вимог. 
Оскільки наведені вище обставини залишені судом першої інстанції поза увагою, та цим обставинам н6е надана належна правова оцінка, колегія суддів, задовольняючи вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 , скасовує судове рішення та приймає нове про задоволення позовних вимог.
За наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення (п. 2 ч. 1 ст. 315 КАС України). 
Інші доводи та заперечення відповідача означених висновків колегії суддів не спростовують. 
При цьому, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (№ 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (№ 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29). 
Підстави для розподілу судових витрат відсутні.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 292, 293, 308, 310, 313, 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 12 березня 2020 року скасувати, з прийняттям нового судового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 щодо видачі наказу № 270 від 24 жовтня 2019 року, яким ОСОБА_1 призупинено виплату грошової компенсації за піднайом (найом) житлового приміщення.
Визнати протиправним та скасувати наказ військової частини НОМЕР_1 № 270 від 24 жовтня 2019 року, яким ОСОБА_1 призупинено виплату грошової компенсації за піднайом (найом) житлового приміщення.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити (здійснювати) нарахування та виплату ОСОБА_1 грошової компенсації за піднайом (найом) жилого приміщення з 01 жовтня 2019 року.
Постанова Другого апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дня її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 5 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий суддя 	(підпис)	Л.В. Мельнікова	
Судді	(підпис)  (підпис) 	А.О. Бегунц    С.С. Рєзнікова   	

Постанова у повному обсязі складена і підписана 06 серпня 2020 року.