Дата документу 31.08.2020 Справа № 320/6643/19

Запорізький Апеляційний суд

 
ЄУН 320/6643/19	Головуючий у 1-й інстанції Фомін В.А. Повний текст рішення складено 20.03.2020 року.	
Пр. № 22-ц/807/1914/20	Суддя-доповідач Гончар М.С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 серпня 2020 року                                        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді (судді-доповідача)        Гончар М.С.
суддів                                        Маловічко С.В., Подліянової Г.С.
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги  ОСОБА_1 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів на утримання дітей та зміну способу стягнення аліментів

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вищезазначеним позовом (а.с. 1-3), в якому просила змінити спосіб стягнення аліментів, а саме:
- стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно з дня подачі вказаного позову до суду та до повноліття дитини, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 , 
- а також на утримання доньки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі вказаного позову до повноліття дитини; 
- крім того просила стягнути з відповідача понесені витрати на правничу допомогу в розмірі 2500,00 грн.
В обґрунтування свого позову позивач зазначала, що рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 березня 2015 року з відповідача були стягнені аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі у розмірі по 500,00 грн. на кожну дитину щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Діти проживають разом з позивачем та знаходяться на її утриманні. Їй відомо, що відповідач працює за кордоном у Німеччині, займається перевозкою вантажу та має стабільний дохід, у зв`язку з чим має можливість сплачувати аліменти у більшому розмірі, що стало підставою для звернення до суду із вказаним позовом.
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено суддю суду першої інстанції Фоміна В.А. (а.с. 20).
Ухвалою судді суду першої інстанції від 29 серпня 2019 року (а.с. 23) провадження у цій справі відкрито.
Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 березня 2020 року (а.с. 83-85), з урахуванням ухвали Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 березня 2020 року про виправлення описки (а.с. 87), позов ОСОБА_1 у цій справі задоволено частково.
Збільшено розмір стягуваних з ОСОБА_2 аліментів, визначених рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 13 березня 2015 року, та стягнуто з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) аліменти на утримання неповнолітніх дітей: доньку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи від дня набрання цим рішенням законної сили до досягнення дітьми повноліття.
Виконання рішення за виконавчим листом № 320/1244/15-ц, виданим Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області, після стягнення за ним аліментів та заборгованості, якщо така є, станом на час набрання рішенням законної сили - припинено, виконавчий лист відкликано.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в розмірі 2500,00 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 768,40 грн.
В іншій частині позову відмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції в частині, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 94-95) просила рішення суду першої інстанції скасувати в частині призначення аліментів у розмірі 1/3 частини на обох дітей, прийняти в цій частині нову постанову у справі зазначивши: стягнути аліменти з відповідача на користь позивачки у розмірі 1/4 на дитину ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до її повноліття.
В автоматизованому порядку для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Маловічко С.В. та Подліянову Г.С. (а.с. 101).
Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 08 травня 2020 року (а.с. 102).
Ухвалою апеляційного суду дану справу призначено до апеляційного розгляду без повідомлення учасників справи в порядку ст. 369 ч. 1 ЦПК України (а.с. 117).
Відповідач ОСОБА_2 не скористався своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу позивача у цій справі станом на час її розгляду апеляційним судом.
Однак, в силу вимог ст. 360 ч. 3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.
За змістом ст. 7 ч. 13 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
В силу вимог ст. 371 ч. 1 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції має бути розглянута протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
Проте, має місце відповідне навантаження судді-доповідача та колегії суддів (в Запорізькому апеляційному суді замість 40 суддів за штатом фактично працює 18 суддів).
Крім того, у період з 17.05.2020 року по 03.06.2020 року включно суддя-доповідач Гончар М.С. перебувала на лікарняному, а з 06.07.2020 року по 07.08.2020 року - у відпустці (а.с. 121).
Також, за змістом підпункту 3 пункту 12 розділу XII «Прикінцевих положень» ЦПК України вказаного Закону № 540-IX, якій набрав чинності з 02 квітня 2020 року, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені ст. …. 371… цього Кодексу.. , а також строк…розгляду апеляційної скарги … продовжуються на строк дії такого карантину.
В Україні на час розгляду цієї справи апеляційним судом карантин діє з 12 березня 2020 року по 31 жовтня 2020 року включно, що є загальновідомою інформацією.
Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 у цій справі не підлягає задоволенню з таких підстав.
В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Встановлено, що відповідач ОСОБА_2 вищезазначене рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржував. 
Позивач ОСОБА_1 оскаржує рішення суду першої інстанції у цій справі лише в частині призначення аліментів у розмірі 1/3 частини на обох дітей.
Таким чином, апеляційний суд переглядає законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції у цій справі лише в межах доводів та вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 і лише в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, - в частині призначення аліментів у розмірі 1/3 частини на обох дітей.
У разі, якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскаржуємої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується (постанова Верховного Суду від 03.10.2018 року у справі № 186/1743/15-ц).
Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно із ст. 258 ч. 1 п. 2, 3 ЦПК України судовими рішеннями є рішення, постанови.
За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги приймає постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.
Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов ОСОБА_1 частково у цій справі в частині призначення аліментів у розмірі 1/3 частини на обох дітей замість ј на кожного, керувався ст. ст. 10, 12, 81, 89, 133, 141, 247, 263, 265 ЦПК України, ст. ст. 180, 181, 182, 183, 191 СК України та виходив із необґрунтованості та недоведеності позовних вимог позивача у цій справі в частині їх відмови.
Оскільки, згідно із ст. 182 СК України та п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 ЗУ «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи.
Відповідно до ч. 3 ст. 70 ЗУ «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами.
Згідно ст. 183 ч. 1,2 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
Зі змісту ст.183 ч.5 СК України: той із батьків разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.
Враховуючи викладене, вивчивши доводи сторін, керуючись конституційним принципом верховенства права, оцінивши всебічно, повно та об`єктивно всі наявні у справі докази окремо та у сукупності, застосовуючи відповідні норми матеріального права, забезпечуючи права людини і основоположні свободи сторін, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що розмір стягуваних аліментів потрібно змінити з 1000,00 грн. на 1/3 частку з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи від дня набрання цим рішенням законної сили до досягнення дітьми повноліття, оскільки стягнення аліментів саме в такому розмірі забезпечить належне утримання дітей.
За правилами ст. 191 СК України, лише для стягнення аліментів встановлено час, з якого вони присуджуються, зміна розміру аліментів відбувається за загальними правилами, а саме: з моменту набрання рішенням суду законної сили, що також визначено п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 р. №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».
Крім того, судом першої інстанції роз`яснено сторонам, що відповідно до положень ст. 183 ч. 3 СК України, якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття.
Апеляційний суд погоджується із такими висновками суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, вважає їх правильними, а рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.
Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України – питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.
Рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.
Доводи апеляційної скарги позивача  ОСОБА_1  є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, а лише відображають позицію позивача у цій справі, викладену в її позові, яку вона вважає такою, що є єдино вірною та єдино можливою.
Апеляційний суд при апеляційному перегляді цієї справи має виходити із обставин та доказів, які були предметом дослідження суду першої інстанції станом на час ухвалення рішення суду першої інстанції у цій справі (11 березня 2020 року).
Станом на 11 березня 2020 року дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не був повнолітнім. 
В силу вимог чинного законодавства права двох неповнолітніх дітей: доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на утримання аліментів з відповідача у цій справі, як батька, є рівними між собою, кожен з них має право на один і той самий розмір аліментів з батька – по 1/6 частині кожна дитина. 
Суд першої інстанції розглянув дану справу в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України.
За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; ж одні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; с уд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України).
Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України).
Підстави для звільнення від доказування позивача ОСОБА_1 , передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, відсутні.
Позивач не надала суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування позову позивача у цій справі в частині його відмови.
Апеляційний суд на виконання вимог ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 .
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України).
В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Апеляційним судом можуть бути прийняті до уваги у цій справі на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України з метою повного та всебічного апеляційного перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції від 11 березня 2020 року в частині, яка є предметом апеляційного оскарження (а.с. 83-85), в межах доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 довідка лікаря від 05 листопада 2019 року щодо стану здоров`я ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (копія а.с. 97), амбулаторна виписка з історії хвороби останньої (копія а.с. 98); довідка з водно-оздоровчого комплексу «Розмарин» щодо тренувань з плавання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , від 05 листопада 2019 року (а.с. 99). 
Однак, при вищевикладених встановлених судом фактичних обставинах цієї справи, останні не впливають на правильність вирішення цієї справи судом.
Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення.
В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення.
Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення по суті цієї справи в частині, яка є предметом апеляційного оскарження.
При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України.
За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, або ж його зміни.
В іншій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось та апеляційним судом не переглядалось.
Крім того, в силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови позивачу у задоволенні її вищезазначеної апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, остання не має права на компенсацію за рахунок відповідача будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.
Також, встановлено, що ОСОБА_1 в силу вимог закону була звільнена від сплати судового збору при подачі вищезазначеної апеляційної скарги у цій справі. 
Разом із тим, апеляційний суд вважає за доцільне роз`яснити учасникам цієї справи, що ОСОБА_1 , як особа, з якою проживає дитина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , не позбавлена права у подальшому окремо від цієї справи у позасудовому чи судовому порядку вирішувати питання про стягнення з ОСОБА_2 , як батька останньої, додаткових витрат на дитину (ст. 185 СК України), що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою тощо), чи зміну розміру аліментів (збільшення), визначених рішенням суду у цій справі, в силу вимог ст. 192 СК України, в разі зміни обставин, які стали підставою для ухвалення рішення суду у цій справі. 
Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 371-372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 березня 2020 року у цій справі в частині, яка є предметом апеляційного оскарження, залишити без змін.
В іншій частині рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувалось і апеляційним судом не переглядалось.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в частині, яка була предметом апеляційного перегляду, безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Повний текст постанови апеляційним судом у цій справі складений 31.08.2020 року.

Головуючий суддя	Суддя	Суддя	
Гончар М.С. 	Маловічко С.В.	Подліянова Г.С.