Постанова 
Іменем України 
 
17 червня 2020 року
м. Київ
 
справа № 523/243/17
провадження № 61-43627св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Кузнєцова В. О., 
суддів: Жданової В. С. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Стрільчука В. А., Тітова М. Ю., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
особа, яка подала апеляційну скаргу, - Одеська міська рада,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Одеської міської ради на ухвалу апеляційного суду Одеської області від                           19 липня 2018 року в складі Драгомерецького М. М., Черевка П. М.,                   Громіка Р. Д., 
 
ВСТАНОВИВ:
 
Описова частина
 
Короткий зміст позовних вимог 
 
У травні 2017 року  ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до                          ОСОБА_2 , який в ході розгляду справи уточнила, та остаточно просила:
-          встановити факт її постійного проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_1 з 2008 року по                                         09 березня 2016 року;
-          встановити факт її постійного проживання однією сім`єю з ОСОБА_4  з 2008 року по 16 квітня 2016року;
-          визнати її спадкоємцем четвертої черги після ОСОБА_3 , який помер                   ІНФОРМАЦІЯ_1 ;
-          визнати її спадкоємцем четвертої черги після ОСОБА_4 , яка померла                              ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позов мотивований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , а                          ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 .
Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на спадкове майно, а саме - квартиру АДРЕСА_1 .
ОСОБА_4 була людиною похилого віку та потребувала сторонньої допомоги, яку її син ОСОБА_3 надавати не міг, оскільки хворів та не мав власного заробітку. 
Посилаючись на те, що проживала з  ОСОБА_3 , ОСОБА_4 однією сім`єю з 2008 року, здійснювала догляд за останніми та вела з ними спільне господарство,  ОСОБА_1 просила задовольнити позовні вимоги. 
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 12 червня 2017 року позов задоволено. Встановлено факт постійного проживання                              ОСОБА_1 однією сім`єю з ОСОБА_3 з 2008 року по 09 березня                    2016 року в квартирі АДРЕСА_1 . Встановлено факт постійного проживання  ОСОБА_1  однією сім`єю з ОСОБА_4  з 2008 року по 16 квітня 2016 року. Визнано ОСОБА_1 спадкоємцем четвертої черги після ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Визнано  ОСОБА_1 спадкоємцем четвертої черги після ОСОБА_4 , яка померла                              ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
 
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги, врахував акт, завірений КП ЖКС «Пересипський», з якого вбачається, що  ОСОБА_1 з 2008 року фактично проживала з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим дійшов висновку, що відповідно до вимог статті 1264 ЦК України остання має право на спадкування у четверту чергу з огляду на відсутність інших спадкоємців, які б заявили свої права на спадкове майно. 
 
Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції
 
Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 19 липня 2018 року апеляційне провадження в справі за апеляційною скаргою Одеської міської ради на рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 12 червня 2017 року закрито з підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 362 ЦПК України.
 
Суд апеляційної інстанції, закриваючи апеляційне провадження, виходив з того, що Одеська міська рада не надала доказів того, що вона звернулась до суду за місцем знаходження нерухомого майна із заявою про визнання спадщини відумерлою. Після відкриття апеляційного провадження районним судом не вирішувалось питання про права, свободи, інтереси та обов`язки Одеської міської ради, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про закриття апеляційного провадження відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України. 
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та узагальнення її доводів
 
У жовтні 2018 року до касаційного суду надійшла касаційна скарга                              Одеської міської ради на ухвалу апеляційного суду Одеської області від                     19 липня 2018 року, в якій заявник, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та передати справу до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що Одеська міська рада не має законних підстав для звернення до суду із заявою про визнання спадщини після померлого ОСОБА_3 відумерлою, оскільки після набрання рішенням суду першої інстанції законної сили власником квартири  АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 . За таких обставин, лише у разі скасування рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 червня                            2017 року Одеська міська рада відновить законне право на звернення до суду з позовом про визнання спадщини відумерлою. 
 
Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу та узагальнення його доводів
 
У грудні 2018 року  ОСОБА_1 подала відзив на касаційну скаргу, в якому просить закрити касаційне провадження. 
 
Відзив мотивований тим, що Одеська міська рада може звернутись до суду лише у разі відсутності спадкоємців за заповітом або законом. 
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 15 листопада 2018 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі і витребувано цивільну справу                                                       № 523/243/17 з суду першої інстанції. 
 
Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
У  грудні 2018 року вказана справа передана до Верховного Суду.
 
Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 10 червня 2020 року справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права на спадщину призначено до розгляду.
 
Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» від 15 січня 2020 року № 460-ІХ передбачено, що касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. 
 
Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України (у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , після смерті якого відкрилась спадщина на Ѕ частини квартири  АДРЕСА_1 . 
Спадкова справа після смерті ОСОБА_3 не заводилась. 
 
ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 , після смерті якої відкрилась спадщина на Ѕ частини квартири  АДРЕСА_1 . 
 
Після смерті ОСОБА_4 за заявою ОСОБА_2 приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу Кіріченко І. Є. 10 травня 2016 року заведена спадкова справа. 
 
З акту, завіреного КП ЖКС «Пересипський», вбачається, що ОСОБА_1 , що зареєстрована у квартирі АДРЕСА_2 , з 2008 року фактично проживала з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_3 . За станом здоров`я ОСОБА_4 потребувала сторонньої допомоги, яку їй надавала ОСОБА_1 . Крім того,                            ОСОБА_1 допомагала ОСОБА_3 , який за станом здоров`я не мав можливості себе забезпечувати і також потребував сторонньої допомоги. 
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до частини третьої статті 129 Конституції України однією із основних засад судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи.
 
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України апеляційне провадження підлягає закриттю, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.
 
В той же час не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише формальним, але і реальним.
 
Закриваючи апеляційне провадження за апеляційною скаргою Одеської міської ради на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 червня                         2017 року, апеляційний суд виходив з того, щооскаржуваним рішенням районного суду питання про права та обов`язки Одеської міської ради не вирішувалось, факт порушення своїх прав заявником не доведено.
 
Колегія судів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає вказаний висновок апеляційного суду помилковим з огляду на наступне.
 
Статтями 1216, 1217 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
 
В основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення.
 
Відповідно до частин першої та другої статті 1277 ЦК України у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. 
 
Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини.
 
Частиною першою статті 335 ЦПК України визначено, що у заяві про визнання спадщини відумерлою мають бути зазначені відомості про час і місце відкриття спадщини, про майно, що становить спадщину, а також докази, які свідчать про належність цього майна спадкодавцю, про відсутність спадкоємців за заповітом і за законом, або про усунення їх від права на спадкування, або про неприйняття ними спадщини, або про відмову від її прийняття.
 
Відповідно до частини першої статті 338 ЦПК України суд, встановивши що спадкоємці за заповітом і за законом відсутні або спадкоємці усунені від права на спадкування, або спадкоємці не прийняли спадщину чи відмовилися від її прийняття, ухвалює рішення про визнання спадщини відумерлою та про передачу її територіальній громаді відповідно до закону.
 
Статтею 352 ЦПК України визначено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
 
Закриваючи апеляційне провадження, апеляційним судом вказані норми матеріального та процесуального права не враховані, зроблений передчасний, формальний висновок відносно того, що оскаржуваним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 12 червня 2017 року не вирішено питання про права та обов`язки Одеської міської ради.
 
Апеляційний суд не врахував, що на орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме - за його місцезнаходженням, покладено обов`язок звернення до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою при відсутності спадкоємців. 
 
При цьому відповідно до частини другої статті 1277 ЦК України право на звернення до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою у Одеської міської ради виникло у квітні 2017 році, у той час як розгляд цього позову в суді першої інстанції розпочато у січні 2017 року. 
 
Звертаючись до апеляційного суду із апеляційною скаргою, Одеська міська рада, зокрема, посилалася на незаконність рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 червня 2017 року, оскільки вказаним рішенням визначено спадкоємця четвертої черги по закону після смерті ОСОБА_4 та                                            ОСОБА_3 . 
 
Таким чином, за наявності вказаного рішення у Одеської міської ради відсутні законні підстави, визначені статтею 1277 ЦК України, статтями 335, 336 ЦПК України, для звернення до суду із заявою про визнання спадщини після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_3  відумерлою. У випадку ж задоволення апеляційної скарги Одеської міської ради для останньої відновиться можливість для вжиття передбачених законом заходів з метою визнання спадщини відумерлою.  
 
Відповідно до частини першої та другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
 
Судом апеляційної інстанції у порушення вимог частини першої статті 367 ЦПК України не надано належної оцінки усім доводам апеляційної скарги.
 
Закриваючи апеляційне провадження за апеляційною скаргою Одеської міської ради на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 12 червня                     2017 року з підстав, передбачених пунктом 3 частини першої статті 362 ЦПК України, апеляційний суд фактично самоусунувся від перегляду в апеляційному порядку оскаржуваного рішення по суті.
 
Також Верховний Суд звертає увагу, що у справах про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем у разі наявності спору, належними відповідачами є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування.
 
Згідно пункту 2 частини шостої статті 130 ЦПК України якщо спір не врегульовано суд вирішує питання про склад осіб, які братимуть участь у справі. 
 
Тлумачення статті 33 ЦПК України  свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом, а тому при новому розгляді справи апеляціному суду слід перевірити питання щодо складу осіб, які беруть участь у розгялді справи. 
 
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
 
За приписами частин третьої, четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу; суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, що підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
 
За змістом статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
 
З метою забезпечення завдання цивільного судочинства, а саме щодо забезпечення справедливого розгляду справи, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала апеляційного суду - скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
 
Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Одеської міської ради задовольнити.
 
Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 19 липня 2018 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                           В. О. Кузнєцов
 
Судді :                                                                                                     В. С. Жданова
 
                                                                                                                 В. М. Ігнатенко
 
                                                                                                                 В. А. Стрільчук
 
                                                                                                                 М. Ю. Тітов