ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 823/2372/17                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: В.А. Гайдаш

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  19 серпня 2020 року                                                                              м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Головуючого судді:                                                             Кузьмишиної О.М.,
суддів:                                                                                 Бужак Н.П., Костюк Л.О., 

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 03 червня 2020 року за заявою ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 07 березня 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації у Черкаській області, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Державна казначейська служба України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,

                                                            ВСТАНОВИВ:
15.05.2020 до Черкаського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 (далі - заявник) із заявою про перегляд за виключними обставинами рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 07.03.2018р. у справі №823/2372/17, в якій просить:
- переглянути рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 07.03.2018 в справі №823/2372/17 за виключними обставинами та скасувати його;
- прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у справі №823/2372/17 та визнати неправомірними дії Територіального управління Державної судової адміністрації України у Черкаській області про відмову у виплаті позивачу вихідної допомоги при виході судді у відставку;
- зобов`язати Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Черкаській області виплатити позивачу вихідну допомогу при виході судді у відставку у розмірі десяти місячних заробітних плат, стягнувши відповідні кошти на користь позивача.
В обґрунтування заяви зазначає, що рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 07.03.2018р. у справі №823/2372/17 у задоволенні позову відмовлено повністю. Зазначене рішення суду мотивоване тим, що змінами, внесеними пп.1 п.28  ЗУ №1166-VІІ «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні»  виключено із  ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», а саме ст. 136, норми яка передбачала виплату вихідної допомоги    при виході судді у відставку.
При цьому заявником зазначено, що Рішенням Конституційного Суду України від 15.04.2020 р. у справі №2р(ІІ)/2020 визнано таким, що не відповідає  Конституції України  положення підпункту 1 пункту 28 розділу II  Закону № 1166-VІІ «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні», відтак оскільки вищевказаним рішенням Конституційного Суду України визнано неконституційним положення законодавства, яке Черкаським окружним адміністративним судом використано при вирішенні спору в даній справі, на підставі п. 1 ч. 5 ст. 361 КАС України, рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 07.03.2018 р. в справі № 823/2372/17 має бути переглянуте за виключними обставинами з прийняттям нового судового рішення про задоволення позовних вимог. 
Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 03.06.2020 р. у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за виключними обставинами рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 07 березня   2018 року у справі № 823/2372/1 відмовлено.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням ОСОБА_1 звернулась до суду із апеляційною скаргою.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу апелянт вказує на помилковість висновків суду першої інстанції, оскільки із дня ухвалення Рішення Конституційного Суду України про визнання неконституційними положень пп. 1 п. 28 розділу ІІ Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27 березня 2014 року № 1166-VII вони втрачають чинність, що є підставою для перегляду раніше ухвалених судових рішень в частині виплати вихідної допомоги судді у відставці. 
Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін. Вважає, що заява про перегляд постанови за виключними обставинами не підлягає задоволенню, оскільки позивач не мала законних правомірних очікувань «отримати задекларовану державою вихідну допомогу при виході у відставку», оскільки на час її звільнення виплата вихідної допомоги при виході у відставку у розмірі десяти місячних заробітних плат за останньою посадою за кожен повний рік роботи на посаді судді, тобто з 01.04.2014 р. по 30.09.2016 р., не передбачалося.
Справу розглянуто в порядку письмового провадження відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311, ч. 2 ст. 313 Кодексу адміністративного судочинства України.
У відповідності до ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі - КАС України) справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Дослідивши матеріали апеляційної скарги, перевіривши дотримання судом першої інстанції норм процесуального права, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а ухвалу суду першої інстанції про відмову у перегляд судового рішення за виключними обставинами слід залишити без змін, виходячи із наступного.
29.12.2017 р. ОСОБА_1 звернулась до Черкаського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації у Черкаській області з позовними вимогами щодо:
- визнання неправомірними дії відповідача про відмову позивачу у виплаті вихідної допомоги за останньою посадою, якою є посада судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області, у зв`язку зі звільненням позивача з вказаної посади у відставку;
- зобов`язання відповідача виплатити позивачу вихідну допомогу у розмірі десяти місячних заробітних плат на час звільнення у відставку за останньою посадою - посадою судді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області, виходячи з розрахунку 21 750 грн. за місяць, що складає 217 500 грн.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 07.03.2018р. у справі №823/2372/17, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 16.05.2018р. та постановою Верховного Суду від 08.11.2018р., у задоволенні позову відмовлено.
Серед підстав для відмови в задоволенні позовних вимог викладеними в рішенні Черкаського окружного адміністративного суду від 07.03.2018р. у справі №823/2372/17 зазначено, що нормою ч. 1  ст. 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 №2453-VI  в редакції  Закону від 14.03.2014 № 887-VII  було визначено, що судді, який вийшов у відставку, виплачується вихідна допомога у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.
Разом з тим,  Законом України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27.03.2014 № 1166-VІІ  (а саме пп. 1 п. 28 цього  Закону), який набув чинності з 01.04.2014, виключено вказану  статтю 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Рішення щодо неконституційності  Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні»  в частині виключення ст. 136 із  Закону України «Про судоустрій та статус суддів», Конституційним Судом України не приймалося.
Суд дійшов висновку, що до спірних правовідносин необхідно застосовувати положення нормативно-правових актів, які діяли на час прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення позивача (22 вересня 2016 року).
Тобто,  Закон України «Про судоустрій і статус суддів», в редакції станом на день прийняття постанови Верховної Ради України про звільнення позивача з посади (22.09.2016) не передбачав право судді, який вийшов у відставку, на отримання вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.
Рішенням Конституційного Суду України від 15.04.2020 р. №2-р/(ІІ)/2020, визнано таким, що не відповідає  Конституції України  (є неконституційним) положення підпункту 1 пункту 28 розділу II  Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27 березня 2014 року № 1166-VIІ.
З огляду на те, що Рішенням Конституційного Суду України від 15.04.2020р. у справі № 2р(ІІ)/2020 визнано таким, що не відповідає  Конституції України  положення підпункту 1 пункту 28 розділу II  Закону № 1166-VІІ, на підставі якого Черкаським окружним адміністративним судом при вирішенні спору в даній справі відмовлено в задоволенні позовних вимог, позивач звернулась до суду із заявою про перегляд    рішення від 07.03.2018р. у справі №823/2372/17 за виключними обставинами з прийняттям нового судового рішення про задоволення позовних вимог.
Відмовляючи у задоволенні заяви про перегляд заяви позивача за виключними обставинами, суд першої інстанції виходив із того, що Рішення Конституційного Суду України від 15.04.2020 № 2-р(ІІ)/2020 не впливає на спірні правовідносини, оскільки останнє не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності.
Колегія суддів погоджується із вказаними висновками, виходячи із наступного.
Згідно зі  ст.58 Конституції України  закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Встановлена Конституційним Судом України неконституційність (конституційність) закону, іншого правового акта чи їх окремого положення, застосованого (не застосованого) судом при вирішенні справи, якщо рішення суду ще не виконане, згідно з п. 1 ч. 5  ст. 361 КАС України підставою для перегляду судових рішень у зв`язку з виключними обставинами.
Відповідно до ч. 1  ст. 91 Закону України від 13 липня 2017 року №2136-VIII "Про Конституційний Суд України"  закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Конституційний Суд України у Рішенні від 24 грудня 1997 року № 8-зп у справі за конституційним поданням народних депутатів України щодо відповідності  Конституції України  (конституційності) розпоряджень Президента України про призначення перших заступників, заступників голів обласних, Київської міської державних адміністрацій, виданих протягом липня - грудня 1996 року, січня 1997 року (справа щодо призначення заступників голів місцевих державних адміністрацій) зазначив, що частина друга  статті 152 Конституції України  закріплює принцип, за яким закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність. За цим принципом закони, інші правові акти мають юридичну силу до визнання їх неконституційними окремим рішенням органу конституційного контролю.
Отже, за змістом  статті 152 Конституції України  рішення Конституційного Суду України не має ретроактивності та змінює законодавче регулювання лише для правовідносин, що матимуть місце з дати ухвалення рішення.
За наслідками розгляду заяви по суті суд зазначає, що спірні правовідносини у даній справі виникли 22.09.2016 року (дати прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення позивача з посади).
На час виникнення спірних правовідносин діяв  Закон України «Про судоустрій і статус суддів»  в редакції від 01 квітня 2014 року, в якому відповідно до  Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27 березня 2014 року  виключено статтю 136, яка передбачала виплату судді, який вийшов у відставку, вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою.
Відповідно до резолютивної частини рішення Конституційного Суду України №2-р(ІІ)/2020 від 15.04.2020 року у справі № 3-311/2018(4182/18, 4632/19, 5755/19) положення підпункту 1 пункту 28 розділу ІІ  Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27 березня 2014 року    №1166-VII, яким було виключено  статтю 136 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»  щодо виплати судді при виході у відставку вихідної допомоги у розмірі 10 місячних заробітних плат за останньою посадою, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення, тобто з 15.04.2020 року.
Згідно з положеннями  ст.152 Конституції України  закони та інші акти за рішенням Конституційного Суду України визнаються неконституційними повністю чи в окремій частині, якщо вони не відповідають  Конституції України  або якщо була порушена встановлена  Конституцією України  процедура їх розгляду, ухвалення або набрання ними чинності. Закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.
Таким чином, положення підпункту 1 пункту 28 розділу ІІ  Закону України «Про запобігання фінансової катастрофи та створення передумов для економічного зростання в Україні» від 27 березня 2014 року № 1166-VII  залишаються чинними станом на дату звільнення позивача з посади судді як і станом на дату прийняття Черкаським окружним адміністративним судом рішення від 07.03.2018р. у справі №823/2372/17.
За таких обставин, колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції про те, що Рішення Конституційного Суду України від 15.04.2020 № 2-р(ІІ)/2020 не впливає на спірні правовідносини, оскільки останнє не містить положень, які б поширювали його дію на правовідносини, що виникли до набрання ним чинності.
Зазначений висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 23.01.2019 р. у справі № 820/2462/17, від 23.01.2019 р. у справі № 820/2462/17, від 25.07.2019р. у справі № 804/3790/17, від 23.12.2019 р. у справі № 814/1274/17, від 30.04.2020 р. у справі № 826/15692/16.
Згідно з ч. 5  ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
З урахуванням зазначеного, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про необґрунтованість поданої заяви, з огляду на що в її задоволенні належить відмовити.
Отже, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.
Таким чином, колегія суддів вирішила згідно ст. 316 КАС України залишити апеляційні скарги без задоволення, з урахуванням того, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права.
Керуючись ст. ст. 243, 244, 250, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 03 червня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя:                                                                      О.М. Кузьмишина

Судді:                                                                                          Н.П. Бужак

Л.О.Костюк