ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

08 вересня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 160/1688/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Шлай А.В. (доповідач),
                               суддів:  Прокопчук Т.С., Кругового О.О.,     
  
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 березня 2020 р. в адміністративній справі № 160/1688/20 (суддя Сліпець Н.Є.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області,  про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив: визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області, які виразилися у протиправній відмові у переведенні його з пенсії за віком на пенсію за вислугу років; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області призначити, нарахувати та виплатити пенсію за вислугу років відповідно до постанови Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17.04.2007 по адміністративній справі № 2а-40/2007 про призначення ОСОБА_1 пенсії за вислугу років з урахуванням трудового стажу відповідно до пункту “б” статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб” у редакції 2002 р. з дня звернення ОСОБА_1 із заявою про призначення пенсії за вислугу років – 22 серпня 2005 р.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначав, що постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17.04.2007 р. у справі №2а-40/2007 частково задоволено його позовні вимоги та визнано неправомірною бездіяльність Дніпропетровського обласного військового комісаріату щодо заяви про призначення пенсії за вислугу років та зобов`язано Дніпропетровський обласний військовий комісаріат призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років з урахуванням трудового стажу відповідно до пункту “б” статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб” у редакції 2002 року з дня звернення із заявою про призначення пенсії за вислугу років - 22 серпня 2005 р., зобов`язано Дніпропетровський обласний військовий комісаріат після призначення пенсії ОСОБА_1 передати його пенсійну справу до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області. Разом з тим, ця постанова до цього часу залишається не виконаною і відповідач протиправно відмовляється її виконувати.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 березня 2020 р., ухваленим за результатами розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження, позов задоволено частково. Суд визнав протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області щодо відмови у переведенні ОСОБА_1 з пенсії за віком на пенсію за вислугу років (за рішенням суду), зобов`язавши Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровської області призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до постанови Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17.04.2007 у справі № 2а-40/2007. У задоволенні решти позовних вимог судом відмовлено. 
Рішення суду першої інстанції оскаржено в апеляційному порядку Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, скаржник просить скасувати оскаржене рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Скаржник вказує, що позовна вимога про зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області здійснити призначення та виплату пенсії за вислугу років відповідно до постанови Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 квітня 2007 р. є неправомірною, оскільки цим рішенням жодного зобов`язання для Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області встановлено не було. На виконання цієї постанови суду Дніпропетровський обласний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки листом від 13.12.2019 № 7/14102/4 направив на адресу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області подання від 11.12.2019 за № 15337 ФД-117726 для прийняття рішення про призначення пенсії за вислугу років (за рішенням суду). Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровський області листом від 20.12.2019 №26549/03-02/15 повернуло отримані документи без виконання, оскільки ОСОБА_1 не має права на призначення зазначеного виду пенсії, у зв`язку з тим, що на день звільнення досяг 33 річного віку, що є неможливим для призначення пенсії за вислугою років.
У письмовому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить залишити оскаржене рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обгрунтоване.
Справа розглянута в порядку письмового провадження відповідно до положень статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України.
Здійснюючи перевірку оскарженого рішення суду першої інстанції, колегія суддів керується приписами статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до яких рішення суду повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Перевірка оскарженого рішення суду першої інстанції здійснюється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, як це передбачено статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України.
Судом першої інстанції встановлено, що постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17.04.2007 у справі №2а-40/2007 визнано неправомірною бездіяльність Дніпропетровського обласного військового комісаріату щодо заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії за вислугу років та зобов`язано Дніпропетровський обласний військовий комісаріат призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років з урахуванням трудового стажу відповідно до пункту “б” статті 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення військовослужбовців, осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та деяких інших осіб” у редакції 2002 року з дня звернення ОСОБА_1 із заявою про призначення пенсії за вислугу років - 22 серпня 2005 року, також зобов`язано Дніпропетровський обласний військовий комісаріат після призначення пенсії ОСОБА_1 передати його пенсійну справу до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області. Ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24.08.2008 апеляційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області залишена без задоволення, а постанова Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17.04.2007 залишена без змін. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 19.08.2010 касаційна скарга Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області залишена без задоволення, а ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 24.08.2008 та постанова Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17.04.2007 залишені без змін. Для примусового виконання зазначеної постанови позивачем отримано виконавчий лист Кіровського районного судому м. Дніпропетровська №2а-40/07 від 07.03.2008. На виконання виконавчого листа Підрозділом примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області 23.06.2008 відкрито виконавче провадження № ВП 7953858 з примусового виконання постанови Кіровського районного суду м. Дніпропетровська у справі №2а-40/2007. Постановою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області від 22.08.2008 закрито виконавче провадження у зв`язку з добровільним виконанням вимог виконавчого документа боржником. 
Разом з тим, у листопаді 2019 року ОСОБА_1 . Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області призначена пенсія за віком. 
09 січня 2020 р. ОСОБА_1 звернувся із заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про переведення його з пенсії за віком на пенсію за вислугу років з 22.08.2005 відповідно до вимог постанови Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17.04.2007 у справі №2а-40/2007. Листом від 29.01.2020 №55-5/М-03/8-0400/20 Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повідомило позивача, що не має обов`язку  вчинити дії з виконання постанови Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17.04.2007 у справі №2а-40/2006 та призначати пенсію за вислугу років. 
Позивач вважає, що постанова Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17.04.2007 до цього часу не є виконаною, у зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом. 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що  відповідачем протиправно не вчинено відповідних дій, спрямованих на виконання рішення суду, внаслідок чого наявні підстави для зобов`язання відповідача призначити, нарахувати та виплатити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років відповідно до постанови Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17.04.2007.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити наступне.
Спірні правовідносини у цій справі виникли між сторонами у зв`язку з невиконанням відповідачем, на думку позивача, постанови Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17.04.2007 у справі № 2а-40/2007.
Відповідно до статті 372 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження».
Згідно з положеннями частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
В частині першій статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» йдеться про те, що державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
З аналізу вищезазначених законодавчих норм вбачається, що не можна зобов`язати суб`єкта владних повноважень виконувати судове рішення шляхом ухвалення з цього приводу іншого судового рішення, оскільки примусове виконання рішення суду здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження».
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №686/23317/13-а, постанові Верховного суду від 24 липня 2020 р. у справі №501/2172/15-а. 
Статтею 382 Кодексу адміністративного судочинства України визначаються спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, зокрема, до них належать: зобов`язання суб`єкта владних повноважень надати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення та інше.
Відповідно до вимог статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України особа-позивач на користь якої ухвалено постанову суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такої постанови суду або порушення прав позивача, підтверджених такою постановою суду.
Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.
Зазначені правові норми Кодексу адміністративного судочинства України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача, та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.
Наявність у Кодексі адміністративного судочинства України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому Кодексі адміністративного судочинства України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень. 
Відповідно до частини шостої цієї статті 383 Кодексу адміністративного судочинства України, за наявності підстав для задоволення заяви, суд, виявивши під час розгляду справи порушення закону, може постановити окрему ухвалу і направити її відповідним суб`єктам владних повноважень для вжиття заходів щодо усунення причин та умов, що сприяли порушенню закону; у разі необхідності суд може постановити окрему ухвалу про наявність підстав для розгляду питання щодо притягнення до відповідальності осіб, рішення, дії чи бездіяльність яких визнаються протиправними.
Таким чином, вимоги про визнання протиправними дій та зобов`язання відповідача вчинити певні дії на виконання судового рішення в окремому судовому провадженні не розглядаються.
Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 22 серпня 2019 р. у справі №522/10140/17.
Колегія суддів звертає увагу, що з часу відкриття виконавчого провадження – 23.06.2008 і до грудня 2019 року (тобто протягом одинадцяти років), ОСОБА_1 не проявляв зацікавленості результатом примусового виконання судового рішення. За даними Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області (лист №02.1-33/16608 від 01.11.2019), державним виконавцем 22.08.2008 у зв`язку із добровільним виконанням вимог виконавчого документа боржником, виконавче провадження завершене на підставі п.8 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (в ред. Від 21.04.99 № 606-ХІУ), про що державним виконавцем винесено відповідну постанову, копії якої направлено сторонам, а також разом з оригіналом виконавчого документа до суду, що видав виконавчий документ (а.с.22). Інформація про оскарження ОСОБА_1 постанови про закінчення виконавчого провадження у зв`язку із добровільним виконанням судового рішення відсутня.
Слід також зазначити, що 14 вересня 2019 р. ОСОБА_1 звернувся Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення йому пенсії за віком, про що він вказує в адміністративному позові. 
За приписами статті 10 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором. ОСОБА_1 скористався правом на отримання пенсії за віком, яка призначена йому з листопада 2019 року, про що він також зазначає у позові. 
Колегія суддів вважає обгрунтованими доводи скаржника - Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про те, що постановою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17.04.2007 у справі №2а-40/2007 воно не було зобов`язано вчиняти будь-яких дій щодо позивача. Крім того, на даний час відсутні жодні процесуальні документи щодо здійснення процесуального правонаступництва, заміни сторони виконавчого провадження, що, на думку колегії суддів, унеможливлює зобов`язання Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області виконати зазначене судове рішення.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про відсутність законних та обґрунтованих підстав для задоволення позовних вимог позивача.
Невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне тлумачення норм матеріального права, що призвели до ухвалення незаконного рішення, є підставою для його скасування, як це передбачено статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України, та прийняття нового рішення у справі.
Керуючись статтями 315, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області - задовольнити.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 18 березня 2020 р. в адміністративній справі № 160/1688/20 - скасувати та ухвалити нову постанову.
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії – відмовити.
                    Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили 08 вересня 2020 р. і касаційному оскарженню не підлягає відповідно до пункту 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
   
Головуючий - суддя                                                                      А.В. Шлай 

                               суддя                                                                      Т.С. Прокопчук 

                               суддя                                                                      О.О. Круговий