ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/6176/19                                                                       Суддя (судді) першої інстанції: Келеберда В.І.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  05 серпня 2020 року                                                                        м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі:
головуючого судді                                                                             Ганечко О.М.,
суддів                                                                                              Кузьменка В.В.,
                                                                                                    Шурка О.І.,

розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.03.2020 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до   Міністерства оборони України, Державного закладу "Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров`я України", третя особа -   Нікопольський об`єднаний міський територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії,
    
 ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства оборони України, Державного закладу Центральної Медико-Соціальної експертної комісії Міністерства охорони здоров`я України, третя особа -  Нікопольський об`єднаний міський територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, у якому просив:
-          визнати протиправним та скасувати рішення Міноборони України про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 , оформленого пунктом 30 протоколу засідання комісії Міноборони з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум №55 від 11 травня 2019 року;
-          зобов`язати Міноборони повернути визначений пакет документів до Нікопольського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки на доопрацювання;
-          визнати протиправними дії та зобов`язати Експертну комісію внести відсутні відомості до пункту 6 довідки (АГ 0007672) про результати визначення у застрахованої особи ступеня працездатності у відсотках та відомості про дату встановлення страхового випадку;
-          зобов`язати Нікопольський об`єднаний міський територіальний центр комплектування та соціальної підтримки повторно направити пакет документів до Міноборони України після його доопрацювання заявником;
-          зобов`язати Міноборони України після надходження доопрацьованого пакету документів від Нікопольського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки повторно розглянути питання щодо призначення та виплати одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 на підставі пункту 7 статті 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».   
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.03.2020 адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, оформлене протоколом № 55 від 11 травня 2018 року, в частині відмови у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 .
Зобов`язано Міністерство оборони України призначити та виплатити одноразову грошову допомогу ОСОБА_1 у зв`язку з встановленням ступеня втрати працездатності - 25% внаслідок травми, отриманої під час виконання обов`язків військової служби.
В решті позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, Міністерство оборони України подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог, при цьому, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, а також неповне з`ясування обставин справи, що призвело до неправильного вирішення спору.
Дану справу розглянуто в порядку письмового провадження, відповідно до п. 3 ч. 1     ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Так, у відповідності до положень ч. 1 ст. 308 КАС України, справа переглядається колегією суддів в межах доводів та вимог апеляційної скарги Міністерства оборони України
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, з 16 листопада 2015 року ОСОБА_1 проходив військову службу у Збройних Силах України на підставі контракту, укладеного строком на три роки (з 16 листопада 2015 року по 16 листопада 2018 року), має статус учасника бойових дій відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 від 23 грудня 2016 року та довідки про безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України» № 2887 від 01 листопада 2018 року.
Під час виконання обов`язків військової служби 08 вересня 2017 року, позивач отримав травму правового колінного суглобу, що підтверджується довідкою військово-лікарської комісії № 3806 від 08 вересня 2017 року та довідкою про обставини травми (поранення, контузію, каліцтва) № 2788 від 17 серпня 2018 року, у зв`язку з чим, проходив лікування у військовій частині НОМЕР_2 , що підтверджується виписками із історії хвороби стаціонарного хворого № 4995 від 13 вересня 2017 року, № 5830 від 31 жовтня 2017 року,      № 1623 від 15 березня 2018 року, № 1992 від 04 квітня 2018 року, № 3669 від 18 липня 2018 року, № 3886 від 31 липня 2018 року.
Надалі, 26 квітня 2018 року, госпітальною військово-лікарською комісією військової частини НОМЕР_2 позивач визнаний непридатним до військової служби у мирний час, обмежено придатним у воєнний час, що підтверджується свідоцтвом про хворобу № 1129, з урахуванням чого, 06 вересня 2018 року ОСОБА_1 звільнений у запас з військової служби за станом здоров`я згідно наказу № 89-РС, що підтверджується витягом з наказу № 186 від 06 вересня 2018 року.
Відповідно до записів у військовому квитку позивача, 11 вересня 2018 року він прийнятий на облік Нікопольським об`єднаним міським територіальним центром комплектування та соціальної підтримки.
Так, отримавши 24 вересня 2018 року від Нікопольського об`єднаного міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки направлення № 7/3522, позивач звернувся до Комунального закладу Обласного клінічного центру медико-соціальної експертизи Дніпропетровської обласної ради «Нікопольської міжрайонної медико-соціальної експертної комісії № 1 (МСЕК № 1) для визначення ступеня інвалідності або втрати працездатності у відсотковому відношенні, потреби у протезуванні та отримання страхової суми за обов`язковим особистим страхуванням військовослужбовців відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» від 25 грудня 2013 року.
Позивач звернувся до КП «Нікопольська міська лікарня № 4 Дніпропетровської обласної ради, якою 17 жовтня 2018 року надано позивачу пакет документів для МСЕК № 1.
Упродовж періоду з 17 жовтня 2018 року по 11 березня 2019 року, позивач проходив неодноразові огляди МСЕК різного рівня (міською, обласною, центральною), що підтверджується відповідними актами оглядів № 1517 від 23 жовтня 2018 року, № 1303 від 21 листопада 2018 року,     № 71 від 21 січня 2019 року, № 159 від 11 березня 2019 року.
При цьому, лише 19 березня 2019 року позивач отримав довідку МСЕК про результати визначення у застрахованої особи ступеня втрати працездатності у відсотках серії АГ № 0007672 (зазначена дата огляду - 11 березня 2019 року), у якій зазначено, що рішенням МСЕК встановлено ступінь втрати працездатності - 25% внаслідок травми, отриманої під час виконання обов`язків військової служби, з якою позивач 20 березня 2019 року звернувся до Нікопольського ОМТКтаСП з наданням повного пакету документів для направлення до Міністерства оборони України та вирішення питання щодо призначення одноразової грошової допомоги.
12 червня 2019 року позивач отримав листа від Нікопольського ОМТКтаСП № 7/2120, у якому повідомлялося про надходження документів за результатами розгляду заяви позивача про призначення одноразової грошової допомоги. Зокрема, Міністром оборони України затверджені протоколи засідання Комісії Міноборони України стосовно призначення одноразової грошової допомоги, передбаченої статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» від 06 вересня 2018 року № 2011-XII, відповідно до яких, а саме: протоколу № 55 від 11 травня 2019 року (пункт 30) ОСОБА_1 відмовлено у призначенні виплати. Підставою для відмови зазначено пункт 7 частину другу статті 16 Закону №2522-VІІІ.
З урахуванням наведених обставин, рішення Комісії Міноборони України щодо відмови у призначенні виплати позивач вважає протиправним, таким, що суперечить положенням чинного законодавства, оскільки, на переконання позивача, датою, з якої слід обраховувати строк звернення із заявою про призначення одноразової грошової допомоги, є 17 жовтня 2018 року, що вказує на те, що тримісячний строк, визначений пунктом 7 статті 16 Закону № 2011-XII, ним не перевищено. Вказані обставини стали підставою для звернення позивача до суду з даним адміністративним позовом.         
Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, виходив з наступного:
-          позивач має право на отримання одноразової грошової допомоги за пунктом 7 частини другої статті 16 Закону № 2011-XII, як особа, якій рішенням МСЕК встановлено ступінь втрати працездатності - 25% внаслідок травми, отриманої під час виконання обов`язків військової служби;
-          хоча Державний заклад Центральна медико-соціальна комісія Міністерства охорони здоров`я України не зазначила конкретну дату встановлення у відсотковому співвідношенні втрати позивачем працездатності у пункті 6 довідки (з датою огляду 11 березня 2019 року), суд, ураховуючи приписи пункту 8 Положення 1317/2, вважає такою датою саме 17 жовтня 2018 року (дата надходження та прийняття МСЕК пакету документів від позивача), тому саме з цієї дати у позивача виникло право на отримання одноразової грошової допомоги. Оскільки звільнено позивача з військової служби  06 вересня 2018 року, а датою виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги суд вважає 17 жовтня 2018 року, то позивач звернувся з питанням призначення та виплати допомоги у межах строку, визначеного частиною другою   статті 16 Закону № 2011-XII;
-          термін реалізації права на отримання одноразової грошової допомоги для позивача не було пропущено, у зв`язку з чим, висновки комісії Міноборони України   з питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, викладених у протоколі № 55 від 11 травня 2018 року щодо відмови у призначенні одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 через пропущення ним терміну реалізації такого права, є хибними та протиправними.
Доводи апеляційної скарги:
 -          суд першої інстанції, в оскаржуваному рішенні, зобов`язуючи суб`єкта владних повноважень до вчинення дій, втрутився в його дискреційні повноваження;
-          позивачу втрата працездатності встановлена понад 3-місячний термін з моменту звільнення зі строкової військової служби;
-          суд першої інстанції помилково не врахував висновки Верховного Суду, згідно яких, відступлено від правової позиції, викладеної в постанові від 20.03.2018 у справі              № 276/322/17.      
Зважаючи на вказане вище, колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.
Відповідно до положень ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ст. 17 Конституції України, держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Закон України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Відповідно до норм ч. 2 ст. 16 Закону № 2011-XII,  ними встановлено вичерпний перелік підстав, за наявності яких призначається і виплачується одноразова грошова допомога, зокрема, у пункті 7 зазначеної частини статті визначено, що грошова допомога надається внаслідок отримання військовослужбовцем поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання ним обов`язків військової служби, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності, а також особою, звільненою з військової служби, яка частково втратила працездатність внаслідок зазначених причин, але не пізніше ніж через три місяці після звільнення її з військової служби.
Приписами ст. 16-2 Закону № 2011-XII, передбачено, що одноразова грошова допомога у випадках, зазначених у підпунктах 5-9 пункту 2   статті 16 цього Закону, призначається і виплачується залежно від встановленої військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту інвалідності та ступеня втрати ним працездатності у розмірі, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Тож, з урахуванням наданих до відповідача та залучених до матеріалів справи документів, слідує про  наявність у позивача права на отримання одноразової грошової допомоги за пунктом 7 частини другої статті 16 Закону № 2011-XII, як особи, якій рішенням МСЕК встановлено ступінь втрати працездатності - 25% внаслідок травми, отриманої під час виконання обов`язків військової служби.   
При цьому, слід зважити на те, що Міністерством оборони України було відмовлено позивачу у призначенні та виплаті одноразової грошової допомоги, з тих підстав, що втрата працездатності встановлена йому понад тримісячний термін з моменту звільнення з військової служби, а саме, втрата працездатності первинно встановлена позивачу 11 березня 2019 року, а звільнений він був      06 вересня 2018 року.
Як правильно звернув увагу окружний суд, відповідно до п. 3 Порядку № 975, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: у разі встановлення ступеня втрати працездатності без установлення інвалідності - дата, зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Відповідно до п. 8 Положення № 1317/2, датою встановлення інвалідності та ступеня втрати професійної працездатності потерпілому від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання у відсотках вважається день надходження до комісії документів, зазначених у пункті 3 цього Положення.
Тож, з переліченого слідує, що оскільки 17 жовтня 2018 року позивач надав до МСЕК № 1 пакет документів для визначення ступеню втрати працездатності, який був прийнятий того ж дня, при цьому, Державний заклад Центральна медико-соціальна комісія Міністерства охорони здоров`я України не зазначив конкретну дату встановлення у відсотковому співвідношенні втрати позивачем працездатності у пункті 6 довідки (з датою огляду 11 березня 2019 року), суд першої інстанції, правильно вказав на те, що такою датою саме 17 жовтня 2018 року (дата надходження та прийняття МСЕК пакету документів від позивача), з якої у позивача виникло право на отримання одноразової грошової допомоги.
Колегія суддів вважає, що, оскільки позивача було звільнено з військової служби 06 вересня 2018 року, а датою виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є 17 жовтня 2018 року, позивач звернувся з питанням призначення та виплати допомоги у межах строку, визначеного частиною другою ст. 16 Закону № 2011-XII, та ним не було допущено бездіяльності на пропуск строку визначеного законодавством для подачі пакету документів та, як наслідок, отримання допомоги за наявності відповідного права, а посилання апелянта грунтуються на виборі найбільш несприятливого варіанту для військовослужбовця.
Також, згідно з п. 8 ст. 16-3 Закону № 2011-XII особи, які мають право на отримання одноразової грошової допомоги, можуть реалізувати його протягом трьох років з дня виникнення у них такого права.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 ст. 77 КАС України, передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Висновки суду апеляційної інстанції за наслідком розгляду апеляційної скарги Міністерства оборони України.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору, тобто, оскаржуване рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону, і не підлягає скасуванню. Крім того, посиланням апелянта, що наведені в скарзі, було надано правову оцінку судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні, за наслідком перевірки в апеляційному порядку якого, колегія суддів не вбачає для їх спростування. 
Щодо посилання апелянта на те, що Верховний Суд відступив від правової позиції, викладеної у постанові Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 20 березня 2018 року у справі № 276/322/17 (№ К/9901/2174/17), колегія суддів звертає увагу на те, що в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції відхиляв аналогічні посилання відповідача, оскільки у зазначеній постанові Верховного Суду мова йде про військовослужбовців строкової служби, тоді як ОСОБА_1 - позивач у цій справі, проходив військову службу у Збройних Силах України на підставі трирічного контракту від 16 листопада 2015 року.
Крім того, колегія суддів вважає помилковими посилання апелянта на наявність у нього свободи вибору - дискреційних повноважень за наведених обставин, оскільки в кінцевому рішенні було зазначено лише про одну підставу для відмови позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги - встановлення ступені втрати працездатності понад тримісячний термін після звільнення з військової служби, яка, у судовому порядку була визнана протиправною, щодо інших недоліків у наданих документах не було зазначено, з огляду на що, у відповідача, за вказаних обставин відсутня свобода вибору з двох варіантів поведінки. Крім того, зобов`язання повторно вчинити дії по розгляду питання, не може призвести до іншого варіанту поведінки суб`єкта владних повноважень, аніж того, що зазначено в резолютивній частині оскаржуваного рішення. Найголовніше завдання адміністративного судочинства - ефективний захист прав особи від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та прийнято судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, з огляду на що, рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.          
Керуючись ст. ст. 243, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 - 331 КАС України, суд,
 
                                                  П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Міністерства оборони України - залишити без задоволення.

Рішення Окружного адміністративного суду м. Києва від 17.03.2020 - залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена з підстав, визначених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя                                                                                          О.М. Ганечко

Судді                                                                                                                         В.В. Кузьменко

                                                                                                              О.І. Шурко