ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

30 вересня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 160/1574/20	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:

головуючого  судді  Панченко О.М. (доповідач),
суддів:                        Чередниченка В.Є., Іванова С.М.,     

розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою Одеської митниці Держмитслужби
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2020 року (суддя Боженко Н.В., м. Дніпро) у справі № 160/1574/20
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АТБ-Маркет»
до Одеської митниці Держмитслужби
про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товару, визнання протиправною та скасування картки відмови у прийнятті та митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення,- 

встановив:

У лютому 2020 року ТОВ «АТБ-Маркет» звернулось до суду із позовом, у якому просило: 
- визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товару № UA50060/2019/000205/2 від 25.10.2019;
- визнати протиправною та скасувати картку відмови у прийнятті та митному оформленні, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA50060/2019/00720 від 25.10.2019.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.04.2020 року позовні вимоги задоволено.
Вказане рішення суду першої інстанції мотивовано відсутністю підстав для відмови у оформленні позивачу імпортованої партії товару за митною вартістю, що визначена ним за першим методом (за ціною договору).
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Одеська митниця Держмитслужби оскаржила його в апеляційному порядку.
В обґрунтування апеляційної скарги скаржник зазначив про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, а також неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи. Зокрема, скаржник вказав на неврахування судом першої інстанції при вирішенні справи, що при оформленні спірної митної декларації, у зв`язку з можливим заниженням митної вартості імпортованих позивачем товарів, автоматизованою системою митного органу з аналізу та управління ризиками в автоматичному режимі були сформовані форми контролю, що стало підставою для витребування у декларанта додаткових документів. Також, за результатами розгляду поданих позивачем при митному оформленні документів, митним органом було встановлено, що вказані документи містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують заявлену декларантом у митній декларації вартість товару. Зокрема, скаржник послався на відсутність у наданому декларантом інвойсі продавця відомостей щодо вартості пакування товару. Крім того, митний орган вказав на неможливість перевірки числового значення митної вартості у зв`язку з тим, що вказана у наданому декларантом страховому сертифікаті вартість страхування не відповідає Умовам страхування вантажів Інституту Лондонських Страховиків, а саме – є меншою за 110 відсотків вартості застрахованого товару. Враховуючи зазначене, а також посилаючись на те, що на вимогу митного органу декларантом не були надані усі документи на усунення вищевказаних розбіжностей, скаржник вказав на правомірність та обґрунтованість спірних рішень. З огляду на це, скаржник просить рішення суду першої інстанції скасувати та винести нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги дотримання судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції вірно встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 16.06.2014 між ТОВ «АТБ-маркет» (покупець) та NINGBO HOME-DOLLAR IMP.&EXP.CORP (постачальник) був укладений контракт на поставку продукції за №2737-HD/CN, відповідно до п. 2.2 якого ціна на товар розуміється згідно умов FOB-Нінгбо, Китай (Інкотермс-2000), якщо інше не обумовлено у специфікаціях, і включає у себе вартість завантаження товару у постачальника, вартість всіх митних формальностей в країні постачальника, вартість сертифікації товару, вартість пакування, маркування, не включаючи податки та мита на території України (а.с. 65-69).
З метою митного оформлення імпортованого товару, позивачем 23.10.2019 подано митну декларацію №UA500060/2019/033902, у відповідності до якої до ввезення задекларовано наступний товар:
1) Білизна для побуту із синтетичних матеріалів: - арт. НD0941 - Рушник-підкладка з мікрофібри 37200 шт; Торгівельна марка: нема даних. Виробник: NINGBO HOME-DOLLAR IMP.&EXP.CORP., Китай; Країна походження: CN. Код товару 63029390;
2) Взуття домашнє жіноче (тапочки) з верхом із текстильних матеріалів, на підошві із полімерних матеріалів:- арт. HD 0965 - Тапочки кімнатні жіночі. Верх: поліестер. Підошва: ПВХ.-15480 пар; Торгівельна марка: нема даних; Виробник: NINGBO HOME-DOLLAR IMP.&EXP.CORP., Китай; Країна походження: CN. Код товару 6404191000 (а.с. 23).
Митна вартість товару за вказаною митною декларацією по другому товару становила 17 956,80 дол. США та була визначена декларантом за методом 1, тобто за ціною договору (контракту) щодо товару, який імпортується.
Для митного оформлення разом з митною декларацією (МД) №UA500060/2019/033902 від 25.10.2019 року позивачем були подані документи, встановлені ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, а саме: декларація митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) на поставку продукції №2737-HD/CN від 16.06.2014, специфікація №395 від 22.08.2019, рахунок-фактура (інвойс) (Commercial invoice) № 19HDL1039TTF30 від 06.09.2019, заява на страхування від 23.09.2019 № 40-0197-19-00032/3041 (страховий поліс) та договір № 40-0197-19-00032 від 26.02.2019.
За результатом опрацювання всіх поданих декларантом документів скаржником встановлено, що подані документи містили розбіжності та не містили всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості та відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Зазначені обставини, на думку митного органу, виключали можливість перевірки органом доходів і зборів числового значення заявленої митної вартості у відповідності до умов ч.1 ст. 54 Митного кодексу України та обумовили необхідність запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи, встановлені ст. 53 Митного кодексу, додаткові документи та відомості.
Керуючись приписами ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України, скаржник повідомив декларанта про необхідність подання протягом 10 календарних днів додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості, а саме: виписку з бухгалтерської документації; каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; копію митної декларації країни відправлення; висновки про вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій вартість товару або сировини.
25.10.2019 декларантом засобами електронного зв`язку на адресу митного органу було надіслано повідомлення № 2510/1 з письмовими поясненнями та додаткові документи: прайс-лист виробника товару б/н від 08.08.2019, комерційну пропозицію б/н від 13.08.2019; сертифікат походження товару № 19С3302А1109/00792 від 10.10.2019, та зазначено, що виписку з бухгалтерської документації надати немає можливості, оскільки згідно умов Специфікації № 395 від 22.08.2019 оплата здійснюється протягом 5 банківських днів з дати митного оформлення (а.с. 70-71, 73-75).
За результатом розгляду вказаних документів митним органом прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA500060/2019/000205/2 від 25.10.2019, згідно якого задекларована митна вартість товару № 2 («Взуття домашнє жіноче (тапочки)…») із застосуванням шостого резервного методу збільшена на 1,7639 дол. США за одиницю.
У зв`язку з прийняттям митним органом рішення про коригування митної вартості товару, позивачу було відмовлено в митному оформленні та видано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № UA500060/2019/00721 від 25.10.2019.
Товар, який надійшов на адресу ТОВ «АТБ-маркет», було випущено у вільний обіг за митною декларацією №UА500060/2019/034408 від 25.10.2019 за умови забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, шляхом надання гарантій відповідно до розділу X Митного кодексу України.
Правомірність винесення Одеською митницею ДФС рішення про коригування митної вартості товару та картки відмови у митному оформленні (випуску) товару, є предметом розгляду у межах цієї адміністративної справи.
При вирішенні справи колегія суддів виходить з наступного.
Частиною 1 ст. 246 Митного кодексу України визначено мету митного оформлення, яка полягає у забезпеченні дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Згідно ч. 1 ст. 248 Митного кодексу України, митне оформлення розпочинається з моменту подання органу доходів і зборів декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання органом доходів і зборів від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію.
У відповідності до ч. 1 ст. 257 Митного кодексу України, декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення.
Частиною 2 вказаної норми передбачено, що електронне декларування здійснюється з використанням електронної митної декларації, засвідченої електронним цифровим підписом, та інших електронних документів або їх реквізитів у встановлених законом випадках, а також електронних (сканованих) копій паперових документів, засвідчених електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи.
Положеннями статей 49, 50 Митного кодексу України визначено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.
Частинами 4, 5 ст. 58 Митного кодексу України також передбачено, що митною вартістю товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товари, якщо вони продаються на експорт в Україну, скоригована в разі потреби з урахуванням положень частини десятої цієї статті. Ціна, що була фактично сплачена або підлягає сплаті, - це загальна сума всіх платежів, які були здійснені або повинні бути здійснені покупцем оцінюваних товарів продавцю або на користь продавця через третіх осіб та/або на пов`язаних із продавцем осіб для виконання зобов`язань продавця.
Частиною 1 ст. 51 Митного кодексу України передбачено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом. При цьому, декларант зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ним самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації (ст. 52 Митного кодексу України).
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 53 Митного кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, відповідно до ч. 2 зазначеної статті є:
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у ч.ч. 5, 6 ст. 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
4) якщо рахунок сплачено, банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
5) за наявності інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Частиною 2 ст. 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 3 ст. 53 Митного кодексу України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:
1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;
2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);
3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);
4) виписку з бухгалтерської документації;
5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;
6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
7) копію митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Зі змісту ч. 3 ст. 53, ч.ч. 1, 2, 5 ст. 54, ст. 58 Митного кодексу України вбачається, що митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у ст. 58 Митного кодексу України.
Митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, що пов`язують з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість, та витребувати від декларанта додаткові документи лише якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни.
Отже, з огляду на законодавчо встановлену компетенцію митного органу при перевірці митної вартості імпортованих товарів, зазначені розбіжності повинні бути не будь-якими, а лише тими, що стосуються числового значення заявленої митної вартості чи розрахунку митної вартості здійсненої декларантом.
Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Митний орган зобов`язаний зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності.
Вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, не передбачені Митним кодексом України (ст. 53 Кодексу) заборонено.
Вказана позиція узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 15.08.2019 по справі № 804/9003/13-а, від 12.12.2019 по справі № 804/2957/17, від 13.08.2020 по справам № 815/3451/16, № 815/1935/16.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості товарів є результат опрацювання всіх поданих декларантом документів, в ході якого встановлено, що подані документи містять розбіжності, а також не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів та всіх відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, а саме:
1) згідно Міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів Інкотермс мінімальне страхування має покривати зазначену в договорі ціну плюс 10% (тобто 110%) і повинно бути обумовлене у валюті договору. Наданий страховий сертифікат №40-0197-19-00032/3041 від 23.09.2019 р. не відповідає вищезазначеним умовам;
2) пунктом 4.2 контракту №2737-HD/CN від 16.04.2014 р. передбачено надання сертифікату походження товару, який відсутній у пакеті наданих документів.
Стосовно вказаних зауважень колегія суддів зазначає, що згідно п. 4.1 контракту від 16.06.2014 №2737-HD/CN, товар має бути поставлений на умовах FOB-Нингбо/FOB- Ningbo, Китай.
Відповідно до правил Incoterms 2010 - FOB (Free On Board), термін «Франко борт» означає, що продавець виконав постачання, коли товар перейшов через поручні судна в названому порту відвантаження. Тобто вартість товарів включає в себе всі витрати пов`язані з постачанням товару на борт судна: витрати на упаковку, завантаження, монтажні для транспортування, транспортні витрати по доставці товарів в порт, витрати на отримання сертифіката походження Товару, митні витрати понесені при митному оформленні товарів, а також усі мита, податки та інші обов`язкові платежі, які сплачуються постачальником при експорті товару.
При цьому, відповідно до правил Інкотермс 2010 поставка на умовах FOB передбачає, що як у продавця та і покупця відсутні зобов`язання щодо укладення договорів страхування.
Отже, при поставці товару на умовах FOB сторони самі вирішують, чи бажають вони застрахуватися та в якій мірі.
Судом першої інстанції вірно встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач за генеральним договором добровільного страхування вантажів №40-0197-19-00032 від 26.02.2019, укладеним з ПАТ «Страхова компанія «Українська страхова група», здійснило добровільне страхування товару за тарифом 0,03 %, що підтверджено відповідним сертифікатом (а.с. 82).
Отже, наданий страховий сертифікат відповідає міжнародним правилам Інкотермс 2010 та, відповідно, є належним документом на підтвердження понесених позивачем витрат на страхування імпортованого товару.
Стосовно іншої зазначеної в оскарженому рішенні підстави для коригування митної вартості товарів, а саме: щодо не надання разом із митною декларацією сертифікату походження товару, оформлення якого передбачено п. 4.2 контракту №2737-HD/CN від 16.06.2014, судом першої інстанції вірно враховано, що серед наведеного у ст. 53 Митного кодексу України переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, відсутній такий документ як сертифікат походження товару, у зв`язку з чим надання такого документу під час митного оформлення придбаних позивачем товарів не було обов`язковим.
Окрім цього, колегія суддів зазначає, що підставою для витребування у декларанта додаткових документів у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України, є наявність розбіжностей саме у числовому значенні заявленої декларантом митної вартості.
Разом із цим, матеріалами справи підтверджено, що заявлена ТОВ «АТБ-маркет» митна вартість товару № 2 у сумі 17  956,8 дол. США (гр.42 декларації) підтверджена інвойсом продавця товару № 19HDL1039TTF30 від 06.09.2019, до форми та змісту якого у митного органу не виникло жодних запитань (а.с. 85).
Таким чином, підстави для витребування митним органом документів на підтвердження числового значення митної вартості товару № 2 при митному оформленні спірної партії товару у скаржника були відсутні.
При цьому, колегія суддів окремо зазначає, що така підстава, як формування автоматизованою системою управління ризиками будь-яких форм контролю нормами ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України не передбачено. Відповідно, посилання скаржника на не врахування судом першої інстанції факту формування форм контролю відносно спірної партії товару, є необґрунтованим.
Також незрозумілим є посилання скаржника на відсутність у поданих позивачем документах даних щодо вартості пакування товару, оскільки, як вірно зазначено позивачем у відповіді на відзив на позовну заяву, вказані обставини у спірному рішенні про коригування митної вартості взагалі відсутні (а.с. 24-25).
Крім того, колегія суддів не приймає до уваги твердження скаржника щодо ненадання декларантом на вимогу митного органу додаткових документів, оскільки, як було зазначено раніше, матеріалами справи підтверджено надання декларантом на вимогу митного органу письмових пояснень від 25.10.2019 № 2510/1 з доданими документами, серед яких відсутні лише висновки про вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій вартість товару або сировини. Водночас, колегія суддів зазначає, що необхідність надання вказаних висновків митним органом не обґрунтована, а саме не зазначено, яким чином надання вказаних документів може усунути розбіжності та у чому саме ці розбіжності полягають.
Що стосується методу визначення митної вартості товару, колегія суддів зазначає, що згідно ст. 57 Митного кодексу України, визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:
1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);
2) другорядні:
а) за ціною договору щодо ідентичних товарів;
б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів;
в) на основі віднімання вартості;
г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);
ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між органом доходів і зборів та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу.
У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених ст. 64 цього Кодексу.
Доводами апеляційної скарги не спростовано висновок суду першої інстанції, що скаржник у спірному рішенні не порівняв характеристик оцінюваного товару та товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом, не порівняв комерційні умови та умови поставки цих товарів. Спірне рішення не містить конкретизації підстав незастосування попередніх методів, а наведено лише загальні посилання на норми Митного кодексу України щодо причин незастосування того чи іншого методу визначення митної вартості, що не є належним обґрунтуванням прийнятого відповідачем рішення.
За таких обставин, митним органом не дотримано вимоги щодо послідовності застосування методів визначення митної вартості та вимоги ст. 55 Митного кодексу України щодо змісту рішення про коригування митної вартості товару.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку щодо надання позивачем під час митного оформлення необхідних документів, за результатами розгляду яких можливе проведення обчислення заявленого рівня митної вартості, які в сукупності з іншими доказами свідчать про правомірне визначення позивачем митної вартості товару, заявленого до митного оформлення.
Статтею 316 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, та ухвалив судове рішення без порушення норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Одеської митниці Держмитслужби – залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2020 року у справі № 160/1574/20 – залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст постанови складений 30.09.2020 р.
   
Головуючий   суддя                                                                      О.М. Панченко 

                               суддя                                                                      В.Є. Чередниченко 

                               суддя                                                                      С.М. Іванов