ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

07 липня 2020 року                                                                        м.Суми
                                                               Справа №591/1274/15-ц 
                                                               Номер провадження 22-ц/816/1415/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),
суддів -          Криворотенка В. І. ,  Ткачук С. С. 
з участю секретаря судового засідання – Чуприни В.І.,
       сторони: 
позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,
відповідач – ОСОБА_1 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану через представника – адвоката Самохіна Андрія Миколайовича, 
на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 21 травня 2020 року, постановлену у складі судді Сидоренко А.П., в приміщенні Зарічного районного суду м. Суми, -

В С Т А Н О В И В:
       У березні 2020 року  ОСОБА_1 через представника – адвоката Самохіна Андрія Миколайовича звернувся до суду із заявою про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню (а. с. 60 т. 2).
Заява мотивована тим, що Зарічний районний суд м. Суми 24 червня 2016 року видав виконавчі листи на підставі свого рішення від 08 травня 2015 року, яке набрало законної сили 05 травня 2016 року. На підставі виконавчого листа №591/1274/15-ц відкрито виконавче провадження ВП №48022706 про стягнення з нього заборгованості на користь ПАТ КБ «Приватбанк» в розмірі 341 109,10 грн, а на підставі виконавчого листа №591/1274/15-ц відкрито виконавче провадження ВП №48017051 про стягнення з нього на користь ПАТ КБ «Приватбанк» судових витрат в розмірі 3 654 грн, які знаходяться на виконанні.
Зазначає, що між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» 27 лютого 2020 року укладено додаткову угоду №1 до укладеного раніше кредитного договору від 27 лютого 2008 року, за умовами якого, зокрема, банком прощена більша частина заборгованості, визначено залишок заборгованості в розмірі 110 966,72 грн та судових витрат в розмірі 10 953,11 грн. Вказану заборгованість він погасив одним платежем від 27 лютого 2020 року.
Посилаючись на вказані обставини, помилковість виданого виконавчого листа та відсутність будь-якої заборгованості перед ПАТ КБ «Приватбанк», просить визнати виконавчі листи №591/1274/15-ц такими, що не підлягають виконанню.
Зарічний районний суд м. Суми ухвалою від 21 травня 2020 року відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 , подану через представника – адвоката Самохіна А.М., про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
Не погоджуючись з судовим рішенням, ОСОБА_1 , через представника – адвоката Самохіна А.М., подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувану ухвалу суду та повернути справу на новий розгляд.
В доводах апеляційної скарги зазначає, що факт наявності виконавчого провадження не є обставиною для відмови у визнанні виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, оскільки добровільне погашення боргу відбулося поза межами виконавчого провадження. Також зазначає, що суд не надав оцінки поясненням заявника в судовому засіданні про те, що виконавче провадження ВП №48022706 відкрито на підставі помилково виданого виконавчого листа.
Від Зарічного відділу державної виконавчої служби у м. Суми Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, справу слухати без участі представника відділу.
Від ПАТ КБ «ПриватБанк» також надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому не погоджуються з її доводами та просять залишити скаргу без задоволення, а рішення суду без змін. 
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 – адвоката Самохіна А.М., який підтримав апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що 25 лютого 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором від 27 лютого 2008 року №SUC0AL00001943 в розмірі 16 460,84 доларів США (а. с. 3-16, 104 т. 1).
Зарічний районний суд м. Суми рішенням від 08 травня 2015 року позов ПАТ КБ «Приватбанк» задовольнив, стягнув з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість по кредитному договору від 27 лютого 2008 року №SUC0AL00001943 в розмірі 16 460,84 доларів США, що на дату ухвалення рішення складає 341 109,10 грн, та 3 654 грн судових витрат (а. с. 127-128 т. 1).
Апеляційний суд Сумської області ухвалою від 17 червня 2015 року залишив без змін рішення Зарічного районного суду м. Суми від 08 травня 2015 року (а. с. 163-164 т. 1).
03 липня 2015 року постановою державного виконавця за виконавчим листом №591/1274/15 від 24 червня 2015 року відкрито виконавче провадження ВП №48022706 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованості по кредитному договору в розмірі 341 109,10 грн (а. с. 63 т. 2).
03 липня 2015 року постановою державного виконавця за виконавчим листом №591/1274/15 від 24 червня 2015 року відкрито виконавче провадження ВП №48017051 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» судові витрати зі сплати судового збору в сумі 3 654 грн (а. с. 64 т. 2).
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 09 листопада 2015 року зупинив виконання рішення Зарічного районного суду м. Суми від 08 травня 2015 року до закінчення касаційного провадження (а.с.198 т. 1).
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 10 лютого 2016 року скасував ухвалу Апеляційного суду Сумської області від 17 червня 2015 року та передав справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а. с. 206-208 т. 1).
Апеляційний суд Сумської області рішенням від 05 травня 2016 року змінив рішення Зарічного районного суду м. Суми від 08 травня 2015 року, стягнув з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по кредитному договору від 27 лютого 2008 року №SUC0AL00001943 в розмірі: 6 935,42 доларів США – заборгованість за кредитом, 4 418,02 доларів США – заборгованість по процентах за користування кредитом, 132,44 доларів США – заборгованість по комісії за користування кредитом, 78 449,47 грн – пеня. В частині розподілу судових витрат рішення суду залишив без змін (а. с. 254-256 т. 1).
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 01 червня 2016 року зупинив виконання рішення Зарічного районного суду м. Суми від 08 травня 2015 року до закінчення касаційного провадження (а.с.34 т. 2).
Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 11 жовтня 2017 року рішення Апеляційного суду Сумської області від 05 травня 2016 року та рішення Зарічного районного суду м. Суми від 08 травня 2015 року в його незміненій частині залишив без змін (а. с. 38-39 т. 2).
Відповідно до пп.пп. 1.1, 1.2 укладеної між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 додаткової угоди №1 до кредитного договору від 27 лютого 2008 року №SUC0AL00001943, заборгованість за кредитним договором складає 56 499,08 доларів США, що у зв`язку зі зміною валюти кредиту з долару США на гривню становить на день укладення цієї угоди 1 392 645,82 грн. (а. с. 65-66 т. 2).
Згідно пп.пп. 1.4 та 1.5 додаткової угоди №1 зобов`язання позичальника по сплаті основного боргу за кредитом в розмірі 59 984,45 грн, що є різницею між основною сумою боргу за кредитом, визначеним в іноземній валюті, що визначена за офіційним курсом НБУ на дату зміни валюти зобов`язання у гривню, та сумою такого боргу, визначеною за офіційним курсом НБУ на дату 01 січня 2014 року, та зобов`язання позичальника по сплаті процентів, комісії та/або штрафних санкцій (пені) за кредитом в розмірі 1 221 694,65 грн, за рішеннями банку прощені.
Додатком №1 до додаткової угоди №1 від 27 лютого 2020 року встановлено графік погашення заборгованості, згідно якого залишок заборгованості по кредиту складає 110 966,72 грн та підлягає сплаті одноразовим платежем 27 лютого 2020 року.
З платіжного документу від 17 лютого 2020 року та довідок ПАТ КБ «Приватбанк» вбачається відсутність у ОСОБА_1 заборгованості перед банком (а. с. 67, 68 т. 2).
Постановами державного виконавця від 08 травня 2020 року та 12 травня 2020 року виконавчі провадження ВП №48022706 та ВП №48017051 відповідно закінчені на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку зі сплатою боргу (а. с. 97, 98 т. 2).
Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції виходив з того, що виконавчий лист вже пред`явлено до виконання, виконавче провадження відкрито, державним виконавцем здійснювалися заходи для примусового стягнення заборгованості, після чого ця заборгованість була погашена. Вказане не дає підстав вважати, що заборгованість була погашена добровільно поза межами виконавчого провадження.
Колегія суддів вважає, що суд дійшов правильних висновків, повно та всебічно з`ясувавши обставини, що мають значення для справи та ухвалив законне і обґрунтоване рішення.
               Відповідно до пункту 9 частини другої статті 129 Конституції України, статті 14 ЦПК України 2004 року однією з основних засад судочинства є обов`язковість рішень суду. 
Відповідно до частин 1 та 2 статті 432 ЦПК України, суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Вказане дає підстави для висновку, що законодавець встановлює підстави, за яких суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, зокрема, у разі якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Верховний Суд у постанові від 17 жовтня 2019 року у справі №2-3558/2010 дійшов висновку про те, що на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.
Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові, зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання,  та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.
Таким чином, закон передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, проте наявними є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.
В той же час,обов`язок боржника може припинятися з передбачених законом підстав. 
Відповідно ч.1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або в повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу (ст.605 ЦК України), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (ст.606 ЦК України).
ОСОБА_1 , як на підставу визнання виконавчих листів такими, що не підлягають виконанню, посилається на додаткову угоду №1 від 27 лютого 2020 року, якою одна частина боргу була прощена банком, а інша частина – в той же день сплачена, що свідчить, на думку останнього, про добровільне виконання зобов`язання поза межами виконавчого провадження. 
Проте, колегія суддів зазначає, що належних та допустимих доказів, які б свідчили про виконання рішення суду від 08 травня 2015 року саме поза межами виконавчого провадження заявником не надано.
Так, за заявою стягувача – ПАТ КБ «Приватбанк», 26 червня 2015 року були видані виконавчі листи у справі 591/1274/15 (а. с. 168 т. 2).
Постановами про відкриття провадження у ВП №48022706 та ВП №48017051 Лаврику С.М. надано семиденний термін для самостійного виконання рішення суду із зазначення, що у разі невиконання рішення суду у вказаний термін, воно буде виконано примусово зі стягнення з боржника виконавчого збору та витрат, пов`язаних з провадженням виконавчих дій.
04 листопада 2019 року постановами державного виконавця у виконавчому провадженні ВП №48022706 накладено арешт на грошові кошти боржника, що знаходяться на рахунках та звернуто стягнення на доходи боржника, які він отримує в ТОВ «ГРОД» (а. с. 90, 91 т. 2).
Тобто, в межах виконавчого провадження державним виконавцем здійснювалися заходи, направлені на примусове виконання рішення. 
У разі, якщо виконавчий лист вже пред`явлено до виконання і виконавче провадження було відкрите, після чого боржником сплачено заборгованість на користь стягувача, необхідності звертатися до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, немає, оскільки виконавче провадження в цьому випадку буде закінчене на підставі повного фактичного виконання судового рішення (п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження»).
Отже, передбачених положеннями ч. 2 ст. 432 ЦПК України підстав для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, як то припинення зобов`язання  внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, колегією суддів не встановлено.
Стосовно доводів апеляційної скарги щодо помилковості виданого виконавчого листа у виконавчому провадженні ВП №48022706, колегія суддів зазначає наступне.
Вимогами ч.3 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Зазначаючи про те, що державним виконавцем прийнято постанову про відкриття провадження у ВП №48022706 на підставі виконавчого листа №591/1274/15-ц, який був виданий помилково, оскільки рішення суду, на підставі якого виданий цей лист, було змінено, апелянт посилається на п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».
У п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на дату відкриття виконавчого провадження) зазначено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.
Тобто, такої підстави для закінчення виконавчого провадження як зміна рішення суду, не передбачено.
Крім того, рішення Зарічного районного суду м. Суми від 08 травня 2015 року не змінювалося по суті вирішення позовних вимог, а лише була викладена в іншій редакції його резолютивна частина. Зокрема, Апеляційний суд Сумської області в рішенні від 05 травня 2016 року, залишене без змін ухвалою ВССУ, врахувавши вимоги ч.ч. 1, 3 ст. 533 ЦК України про необхідність обчислення та стягнення пені у національній валюті України, зазначив, що з ОСОБА_1 підлягає стягненню заборгованість по кредитному договору від 27 лютого 2008 року №SUC0AL00001943 в розмірі: 6 935,42 долари США – за кредитом, 4 418,02 доларів США – по процентах за користування кредитом, 132,44 доларів США – по комісії за користування кредитом, 78 449,47 грн – пеня. В частині розподілу судових витрат рішення суду залишено без змін, що також свідчить про те, що загальний розмір задоволених позовних вимог у справі рішенням суду не змінювався. 
З урахуванням наведеного, суд першої інстанцій дійшов правильного висновку, що обставини, на які посилається заявник у своїй заяві, не є підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню.
Отже, суд першої інстанції належно оцінив наявні в матеріалах справи докази та ухвалив рішення на основі повно і всебічно з`ясованих обставин справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування чи зміни ухваленого рішення, а тому її необхідно залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 1; 375; 381-382 ЦПК України, суд – 

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , подану через представника – адвоката Самохіна Андрія Миколайовича, залишити без задоволення.
Ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 21 травня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повне судове рішення складено 08 липня 2020 року.

            Головуючий:                                                         Т.А. Левченко

Судді :                                                         В.І. Криворотенко 

       С.С. Ткачук