ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2020 року 
м. Київ

Справа №  916/1090/19 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: Краснова Є. В. - головуючого, Мачульського Г. М., Зуєва В. А.,

секретар судового засідання - Астапова Ю. В.,

розглянувши касаційну скаргу Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення на постанову Південно - західного апеляційного господарського суду від 17.06.2020 і рішення Господарського суду Одеської області від 13.01.2020 у справі 

за позовом Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення до відповідачів: 1. Одеської міської ради, 2. Юридичного департаменту Одеської міської ради, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача: 1. Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України (третя особа-1), 2. Державного підприємства "Одеський обласний радіотелевізійний передавальний центр" (третя особа-2), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідачів: 1. Прокуратури Одеської області (третя особа-3), 2. Департаменту комунальної власності Одеської міської ради (третя особа-4) про визнання незаконним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, 

за участю представників:
позивача - Баган Т. Г.,
відповідача-1 - Асташенкова О. І.,
відповідача-2 - не з`явилися,
третя особа-1 - Заікін О. Г., Рожко І. О.,
третя особа-2 - не з`явилися,
третя особа-3 - не з`явилися,
третя особа-4 - Коваль І. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. У квітні 2019 року Концерн радіомовлення, радіозв`язку та телебачення (далі - Концерн РРТ) звернувся до Господарського суду Одеської області з позовом до Одеської міської ради (далі - відповідач-1, Одеська міськрада) та Юридичного департаменту Одеської міської ради (далі - відповідач-2, Юрдепартамент Одеської міськради) про:

- визнання незаконним та скасування рішення Одеської міськради від 21.03.2018 №    3147-VII "Про погодження технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок за адресою: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 55-Д, вул. Жаботинського, 54-А, для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку, які знаходяться в постійному користуванні Прокуратури Одеської області";

- скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, кадастровий номер 5110136900:18:017:0058, за територіальною громадою міста Одеси в особі Одеської міськради, здійснену Юрдепартаментом Одеської міськради, номер запису про право (в Державному реєстрі прав) 25753975 від 13.04.2018.

1.2. Обґрунтовуючи позовні вимоги Концерн РРТ зазначив, що рішення Одеської міськради від 21.03.2018 № 3147-VII "Про погодження технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок за адресою: м.    Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 55-Д, вул. Жаботинського, 54-А, для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку, які знаходяться в постійному користуванні Прокуратури Одеської області" було прийнято всупереч законодавства та з перевищенням компетенції органу місцевого самоврядування щодо розпорядження землями.
2. Фактичні обставини справи, встановлені судами

2.1. Відповідно до пункту 1.1 Статуту державного підприємства "Одеський обласний радіотелевізійний передавальний центр", затвердженого наказом Адміністрації Держспецзв`язку від 17.10.2012 № 582 (далі - Статут), державне підприємство "Одеський обласний радіотелевізійний передавальний центр" (далі ДП "ООРТПЦ") є державним унітарним комерційним підприємством, заснованим на державній власності, що належить до сфери управління Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України і є учасником державного господарського об`єднання Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення. Здійснюючи свою діяльність ДП "ООРТПЦ" використовував земельну ділянку за адресою: м. Одеса, Люстдорфська дорога,    55 на підставі рішення виконавчого комітету Одеської міськради депутатів трудящих від 28.09.1944 № 1110 та протоколу № 2 наради, затвердженого головою Одеської обласної державної адміністрації, від 19.10.2004.

2.2. Рішенням виконавчого комітету Одеської міської ради депутатів трудящих від 28.09.1944 № 1110 "Про закріплення за приймально- передавальним радіоцентром колишньої території передавальної радіостанції PB-13" за приймально-передавальним радіоцентром закріплено земельну ділянку загальною площею 26,2 га, що розташована по Люстдорфській дорозі у м. Одеса.

2.3. Відповідно до протоколу № 2 наради щодо виділення Одеському обласному радіотелевізійному передавальному центру земельної ділянки для будівництва нової радіотелевізійної вежі в м. Одеса від 19.10.2004, на виконання пункту 3 окремого доручення Прем`єр-Міністра України від 15.09.2004 № 40751/0/1-04 було прийнято рішення про будівництво нової телевізійної вежі у м. Одесі на території ДП "ООРТПЦ", площею 8 га, за адресою: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 55. На земельній ділянці, яку використовує ДП "ООРТПЦ", знаходиться радіопередавальна станція з будівлями та спорудами. Земельна ділянка на Люстдорфській дорозі, 55 у м. Одеса, відноситься до земель державної власності.

2.4. Рішенням Одеської міської ради від 07.12.2016 № 1483-VII "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 3,4605 га, за адресою: м. Одеса, вул. Жаботинського (в районі буд. №  54), присвоєння нової адреси та надання її в постійне користування Прокуратурі Одеської області", земельна ділянка по вул. Жаботинського, 55 надана Прокуратурі Одеської області в постійне користування для будівництва, обслуговування та експлуатації багатоквартирних житлових будинків з вбудованими громадськими приміщеннями.

2.5. Відповідно до даних Публічної кадастрової карти України частина земельної ділянки площею 3,4605 га з кадастровим номером 5110136900:18:017:0055, розташована на території ДП "ООРТПЦ" за адресою: м. Одеса, Люстдорфська дорога, 55, нова адреса: м. Одеса, вул. Жаботинського, 54-А.

2.6. ДП "ООРТПЦ" звернулося до Одеської міськради із листом від 01.02.2017 №  99/1 щодо надання роз`яснень стосовно прийнятих Одеською міськрадою рішень без відома та погодження із землекористувачем та просило вжити заходи щодо їх скасування. Але, станом на час судового розгляду у даній справі, Одеською міськрадою рішення не скасовано та відповіді на лист ДП "ООРТПЦ" не надано.

2.7. Рішенням Одеської міської ради від 21.03.2018 № 3147-VII погоджено технічну документацію із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок за адресою: м. Одеса, Люстдорфська дорога, 55-Д, вул. Жаботинського, 54-А, для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку, які знаходяться в постійному користуванні Прокуратури Одеської області. Також цим рішенням присвоєно сформованій шляхом об`єднання земельній ділянці (кадастровий номер 5110136900:18:017:0058), площею 3,9605 га, нову адресу: м.    Одеса, вул. Жаботинського, 54-А.

3. Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

3.1. Рішенням Господарського суду Одеської області від 13.01.2020 (колегія суддів у складі: Погребна К. Ф., Лічман Л. В., Смелянець Г. Є.) у задоволенні позову відмовлено.

3.2. Рішення мотивовано тим, що рішення виконавчого комітету Одеської міської ради депутатів трудящих від 28.09.1944 № 1110 та протокол № 2 наради, затверджений головою Одеської обласної державної адміністрації, від 19.10.2004 не є належним документом у розумінні статей 125, 126 Земельного Кодексу України, що посвідчує право на земельну ділянку. Також, суд зазначив, що Концерном РРТ не надано належних та допустимих доказів належного оформлення права користування земельною ділянкою, ані станом на час прийняття рішення виконавчого комітету Одеської міськради депутатів трудящих від 26.09.1944, ані станом на теперішній час.

Суд, з посиланням на висновки судової земельно-технічної експертизи, проведеної у межах справи № 916/2851/17, зазначив про відсутність на спірній земельній ділянці, що була надана Прокуратурі Одеської області, нерухомого майна, а саме: будівель та споруд, що належать позивачу.

Оскільки позовні вимоги про скасування державної реєстрації права власності щодо спірної земельної ділянки є похідними від вимоги про скасування рішення Одеської міської ради, суд також вирішив відмовити в їх задоволенні.

3.3. Постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 17.06.2020 (колегія суддів у складі: Савицький Я. Ф., Головей В. М., Разюк Г .П.) рішення суду першої інстанції залишено без змін.

4. Короткий зміст доводів та вимог касаційної скарги

4.1. Концерн РРТ у касаційній скарзі просить рішення та постанову попередніх судових інстанцій скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. Скарга мотивована неправильним застосуванням та порушенням судами норм чинного законодавства. Зокрема, скаржник зазначає, що судами безпідставно застосовано статті 16, 20 Земельного кодексу УРСР( в редакції 1970 року), статті 22, 23 Земельного кодексу УРСР (в редакції 1990 року) та статті 125, 126 Земельного кодексу України в редакції, чинній на даний час, оскільки такі норми не регулювали відносини щодо прийняття рішення виконавчого комітету Одеської міської ради депутатів трудящих від 28.09.1944 № 1110.

Скаржник наголошує, що судами не застосовано абзац 3 пункту 5 постанови Верховної Ради Української РСР "Про порядок введення в дію Земельного кодексу Української РСР" від 18.12.1990, пункт 12 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25.10.2001, пункти 1, 4 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності".

Судами порушено статтю 11 ГПК України щодо застосування при розгляді справи принципу верховенства права та відповідних джерел права.

5. Узагальнений виклад позицій інших учасників справи

5.1. Одеська обласна прокуратура у відзиві просить касаційну скаргу відхилити, рішення та постанову попередніх судових інстанцій залишити без змін, наголошуючи на їх законності і обґрунтованості.

6. Позиція Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду

Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів першої та апеляційної інстанцій

6.1. Відповідно до частини 1 статті 300 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України), переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

6.2. Переглянувши судові рішення у касаційному порядку на підставі встановлених фактичних обставин справи, враховуючи визначені ГПК України межі такого перегляду, суд касаційної інстанції виходить із такого.

6.3. Звертаючись з даним позовом, позивач посилається на те, що він використовує земельну ділянку за адресою: м. Одеса, Люстдорфська дорога, 55 на підставі рішення виконавчого комітету Одеської міської ради депутатів трудящих № 1110 від 28.09.1944 та протоколу № 2 наради, затвердженого головою Одеської обласної державної адміністрації від 19.10.2004, і ця земля відноситься до земель державної власності. Проте, відповідачем-1 прийнято рішення № 1483-VII від 07.12.2016 "Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 3,4605 га за адресою м. Одеса, вул.    Жаботинського (в районі будинку № 54), присвоєння нової адреси та надання її у користування Прокуратурі Одеської області". В подальшому Одеською міською радою прийнято рішення від 21.03.2018 № 3147-VII "Про погодження технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок за адресою: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога, 55-Д, вул. Жаботинського, 54-А, для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку, які знаходяться в постійному користуванні Прокуратури Одеської області". Цим же рішенням присвоєно сформованій шляхом об`єднання земельній ділянці (кадастровий номер 5110136900:18:017:0058), площею 3,9605    га нову адресу: місто Одеса, вул. Жаботинського, 54-А. Позивач вважає, що зазначеним рішенням порушено його права, оскільки до новосформованої земельної ділянки входить спірна земельна ділянка, що належить позивачу.

6.4. Приймаючи рішення у справі, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний господарський суд, дійшов висновку, що позивачем не надано доказів належного оформлення права користування земельною ділянкою площею 26,2    га відповідно до вимог земельного законодавства, ані станом на час прийняття рішення виконавчого комітету Одеської міської ради депутатів трудящих №    1110 від 28.09.1944 та протоколу № 2 наради, затвердженого головою Одеської обласної державної адміністрації, від 19.10.2004, ані станом на теперішній час.

При цьому, суди виходили з того, що рішення виконавчого комітету Одеської міської ради депутатів трудящих № 1110 від 28.09.1944 не є належним документом в розумінні статей 125, 126 ЗК України та статті 20 ЗК Української РСР, що посвідчує право на земельну ділянку.

6.5. Проте, з такими висновками судів колегія суддів не може погодитися, оскільки, на час прийняття рішення виконавчого комітету Одеської міської ради депутатів трудящих № 1110 від 28.09.1944, яким закріплено за позивачем земельну ділянку площею 26,2 га по Люстдорфській дорозі, норми статей 125, 126 ЗК України не були чинними, а діяв ЗК УРСР в редакції 1922 року, який, на відміну від земельного законодавства, чинного на даний час, не пов`язував виникнення права користування земельною ділянкою з державною реєстрацією чи з отриманням документів, що посвідчують право на земельну ділянку.

6.6. Суди попередніх інстанцій в обґрунтування висновку про неналежність доказу щодо наявності у позивача права користування земельною ділянкою за рішенням від 28.09.1944 послались також і на статтю 20 ЗК Української РСР, не зазначивши, при цьому, за якою редакцією Кодексу. Однак, з огляду на зміст статті 20 Кодексу, на який посилаються суди першої та апеляційної інстанцій у своїх рішеннях, така норма ЗК Української РСР була чинною в редакції Кодексу, яка діяла з 1970 року по 1991 рік, що свідчить про те, що стаття 20 ЗК Української РСР в редакції, чинній з 1970 року по 1991 рік також не може бути застосована щодо визначення наявності у позивача прав землекористування на підставі рішення від 28.09.1944.

Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 22.01.2020 у справі № 916/2851/17.
6.7. Таким чином, суди попередніх інстанцій, не врахувавши норми законодавства, чинного на час прийняття рішення виконавчого комітету Одеської міської ради депутатів трудящих № 1110 від 28.09.1944, необґрунтовано визнали зазначене рішення неналежним та недопустимим доказом наявності у позивача права користування земельною ділянкою площею 26,2 га по Люстдорфській дорозі та відповідно дійшли помилкового висновку про недоведеність матеріалами справи прав позивача на земельну ділянку площею 26,2 га та відповідно

6.8. До того ж, обставин щодо припинення позивачу права користування земельною ділянкою судами не встановлено і матеріали справи таких доказів не містять.

6.9. При цьому, внаслідок неприйняття в якості належного та допустимого доказу землекористування рішення від 28.09.1944, суди не дослідили структуру вказаної земельної ділянки, яка на даний час перебуває у користуванні позивача, а саме, що згідно з цим рішенням закріплено територію площею 17,5 га, потім донарізано ділянку площею 8,7 га, що загалом становить 26,2 га. 

6.10. Суди попередніх інстанцій під час розгляду цієї справи послалися на висновки судової експертизи, проведеної у справі № 916/2851/17 (за позовом Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення до Одеської міської ради, Юридичного департаменту Одеської міської ради, треті особи: 1) Адміністрації державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, 2)    Державне підприємство "Одеський обласний радіотелевізійний передавальний центр", 3) Прокуратура Одеської області, 4) Департамент комунальної власності Одеської міської ради про визнання незаконним та скасування рішення № 1483-VІІ від 07.12.2016, зобов`язання вчинити певні дії), в яких зазначено, що на земельній ділянці, яка була надана у користування прокуратурі Одеської області згідно рішення Одеської міської ради № 1483-VІІ від 07.12.2016 станом на час проведення експертизи (натурного обстеження) відсутні об`єкти нерухомого майна (будівлі, споруди, склади тощо), які належать позивачу.

Також, за висновками експертизи у зв`язку із відсутністю топографо-геодезичних даних, по просторовому місцю розташуванню кутових точок контуру земельної ділянки позивача, зіставити просторове, взаємне місцерозташування обох досліджуваних земельних ділянок (прокуратури та позивача), а, відповідно, провести повне та всебічне дослідження, в результаті якого буде визначено чи має місце накладення або розташування земельної ділянки, яка надана в постійне користування прокуратурі згідно рішення відповідача-1 № 1483-VІІ за кадастровим номером 5110136960:18:017:0055 в межах земельної ділянки, наданої позивачу згідно рішення виконавчого комітету Одеської міської ради депутатів трудящих № 1110 від 28.09.1944, не надається можливим.

6.11. Суд касаційної інстанції, перевіряючи рішення та постанову місцевого та апеляційного судів у касаційному порядку, у своїй постанові від 22.01.2020 у справі № 916/2851/17 зазначив, що пославшись на норми статті 104 ГПК України, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний господарський суд, поклав в основу оскаржуваних судових рішень висновок судової експертизи, дійшовши висновку щодо відсутності на земельній ділянці, що була надана прокуратурі, будівель та споруд, які належать позивачу, а також вказали, що позивачем не надано належних доказів наявності на земельній ділянці, що була передана прокуратурі на підставі спірного рішення міськради, будівель та споруд, які належать позивачу. Однак суди не врахували положень частин 2, 3 статті 86, статей 104, 107 ГПК України та, спираючись лише на висновок судової експертизи, дійшли передчасного висновку, що доводи позивача про те, що спірна земельна ділянка площею 3,4605 га, надана прокуратурі за спірним рішенням відповідача-1 від 07.12.2016 із наявними на ній будівлями і спорудами, входила до земельної ділянки площею 26,2 га, яка надана позивачу за рішенням від 28.09.1944 та протоколом № 2 від 19.10.2004, не підтверджені належними доказами. 

6.12. Поряд з цим суди попередній інстанцій у даній справі, посилаючись на висновок експертизи, проведеної у справі № 916/2851/17, про відсутність об`єктів нерухомості на спірній земельній ділянці, не врахували та не дали належної оцінки витягу з Єдиного реєстру об`єктів державної власності щодо державного майна, що є додатком до листа Фонду державного майна України №  10-15-1689 від 26.01.2018, в тому числі щодо земельної ділянки площею 23709  м2 і складу ПММ площею 26,4 м2, технічному паспорту на виробничі будинки позивача, в тому числі щодо розміщення складу ПММ, літера "Н", свідоцтву про право власності на будівлі від 22.07.2009 (посвідчено, що об`єкт, який розташований в місті Одеса, Люстдорфська дорога, 55, в цілому, дійсно належить Державі Україна в особі Державного комітету телебачення та радіомовлення України, на праві державної власності) та не з`ясували і, відповідно, не зробили висновок, які з цих об`єктів перебували на спірній земельній ділянці, або мотивовано не відхилили доводів позивача щодо перебування цих об`єктів (частини об`єктів) на спірній земельній ділянці.

6.13. Водночас, посилання судів в цій частині на висновок експерта (відсутність об`єктів нерухомості станом на час проведення експертизи), не може бути обґрунтованим та достатнім з огляду на ненадання судами оцінки всім наявним в матеріалах справи доказам.

6.14. Крім того, судами під час розгляду справи не розглянуто питання правомірності розпорядження відповідачем-1 спірною земельною ділянкою, як комунальною власністю, з огляду на посилання позивача на наявність на ній об`єктів нерухомого майна державної форми власності, як однієї з підстав, наведених позивачем при зверненні до суду з даним позовом.

6.15. Відповідно до Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності" від 06.09.2012, який набрав чинності з 01.01.2013 відбулося розмежування земель державної та комунальної власності. Згідно з пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень цього Закону у державній власності залишаються, зокрема, розташовані в межах населених пунктів земельні ділянки: на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна державної власності; які перебувають у постійному користуванні органів державної влади, державних підприємств, установ, організацій, Національної академії наук України, державних галузевих академій наук; які належать до земель оборони. Пунктом 7 Прикінцевих та перехідних положень зазначеного Закону визначено, що з дня набрання ним чинності землі державної та комунальної власності в Україні вважаються розмежованими.

Згідно з частиною 1 статті 84 ЗК України у державній власності перебувають усі землі України, крім земель комунальної та приватної власності. Право державної власності на землю набувається і реалізується державою через органи виконавчої влади.

Таким чином, в залежності від результатів дослідження наявних у справі доказів, судам слід перевірити наявність у відповідача-1 повноважень на розпорядження спірною земельною ділянкою.

6.16. Отже, висновки судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення позову є передчасними та формальними, оскільки прийняті без з`ясування всіх обставин справи та оцінки наявних у матеріалах справи документів.

7. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

7.1. У частині 2 статті 287 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

7.2. Згідно зі статтею 300 цього Кодексу суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

7.3. За змістом пункту 2 частини 1 статті 308 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.

Згідно з частиною 3 статті 310 цього Кодексу підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

7.4. За наведених обставин колегія суддів вважає висновок судів попередніх інстанцій передчасним, зробленими без дослідження всіх зібраних у справі доказів, тому рішення і постанову належить скасувати, а справу - передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду суду необхідно врахувати викладене, оцінити правомірність вимог позивача, надати належну оцінку всім доводам учасників справи, навести обґрунтування прийняття або неприйняття відповідних доводів і доказів, а отже і встановити обставини щодо наявності або, навпаки, відсутності підстав для задоволення позову. 

8. Розподіл судових витрат

8.1. Оскільки у цьому випадку суд касаційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом касаційної інстанції не здійснюється (частина 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України). 
Керуючись статтями 300, 301, 306, 308, 310, 314, 315, 316, 317 ГПК України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Концерну радіомовлення, радіозв`язку та телебачення задовольнити частково.

2. Постанову Південно - західного апеляційного господарського суду від 17.06.2020 і рішення Господарського суду Одеської області від 13.01.2020 у справі №  916/1090/19 скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                    Є. Краснов

Суддя                                                                                                    Г. Мачульський 

Суддя                                                                                                    В. Зуєв