УХВАЛА

05 серпня 2020 року 
м. Київ

Справа №  910/15150/19 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Селіваненка В.П. (головуючий), Бенедисюка І.М. і Львова Б.Ю.
розглянувши матеріали касаційної скарги приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО"  (далі - ПАТ "СК "ВУСО")
на рішення господарського суду міста Києва від 24.02.2020 та
на постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.06.2020
за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Савітар Груп" (далі - ТОВ "Савітар Груп")
до ПАТ "СК "ВУСО"
про стягнення 924 898,55 грн.,

ВСТАНОВИВ:

14.07.2020 (згідно з поштовими відмітками на конверті) ПАТ "СК "ВУСО" звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просило скасувати рішення господарського міста Києва від 24.02.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.06.2020 у справі №910/15150/19 і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

27.07.2020 до Верховного Суду надійшли заперечення ТОВ "Савітар Груп" щодо відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ПАТ "СК "ВУСО" на рішення господарського міста Києва від 24.02.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.06.2020 у справі №910/15150/19, в яких зазначається, що Верховний Суд має відмовити у відкритті касаційного провадження за даною касаційною скаргою на підставі частини першої статті 293 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України).

Дослідивши матеріали касаційної скарги та додані до неї документи, Касаційний господарський суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.

Предметом позову у даній справі є стягнення суми 924   898,55 грн., а, отже, ціна позову у справі №   910/15150/19 не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 293 ГПК України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 287 ГПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує п`ятиста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ГПК України. 

Зі змісту касаційної скарги вбачається, що як підстави для відкриття касаційного провадження, передбачені підпунктами "а", "в" пункту 2 частини третьої   статті 287 ГПК України, скаржник зазначає те, що справа має виняткове значення для скаржника та стосується питання, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої      практики, оскільки на даний час в судах розглядається низка судових справ з тими ж сторонами про стягнення коштів за надані асистанські послуги.

Розглянувши наведені доводи щодо наявності правових підстав для розгляду цієї справи у касаційному порядку, Суд вважає їх необґрунтованими. Наведені скаржником у касаційній скарзі аргументи не дають підстав для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки такі аргументи зводяться до переоцінки доказів у справі та безпосередньо пов`язані із встановленням фактичних обставин справи.

Зазначені у касаційній скарзі доводи полягають у власному викладенні обставин справи стороною у справі та до переоцінки доказів, які були досліджені судами попередніх інстанцій. Такі доводи, з огляду на статус Верховного Суду і його повноваження, не є підставою для відкриття касаційного провадження зі справи.

Адже, зокрема, відповідно до частини другої статті 300 ГПК України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

Що ж до твердження скаржника про те, що справа має виняткове значення для учасника справи, то суд зазначає, що незгода з рішеннями судів попередніх інстанцій не свідчить про їх незаконність, як і не може вказувати на таку обставину, як негативність наслідків для скаржника внаслідок прийняття цих рішень, оскільки настання відповідних наслідків у випадку прийняття таких рішень не на користь сторони у справі є звичайним передбачуваним процесом.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 23.10.1996 "Справа "Леваж Престасьон Сервіс проти Франції" (Levages Prestations Services v. France, заява №21920/93, пункт 48) вказано, що зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, роль якого обмежено перевіркою правильності застосування норм закону, процесуальні процедури в такому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється після його розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

З урахуванням наведеного суд касаційної інстанції дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ПАТ "СК "ВУСО" на рішення господарського суду міста Києва від 24.02.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду   від 10.06.2020 у справі №910/15150/19, оскільки вона подана на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтею   234, пунктом 2 частини третьої статті   287, статтею   293 ГПК України, Касаційний господарський суд

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" на рішення господарського суду міста Києва від 24.02.2020 та постанову Північного апеляційного господарського суду   від 10.06.2020 у справі №910/15150/19.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя                                                                                                                                    В. Селіваненко

Суддя                                                                                                                                    І. Бенедисюк

Суддя                                                                                                                                    Б. Львов