ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5898/20 Справа № 185/3905/17 	  	Суддя у 1-й інстанції - Гаврилов  В. А. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2020 року        Дніпровський Апеляційний суд у складі:
головуючого - судді Ткаченко І.Ю.
                суддів         - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.
розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу
за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу
за апеляційною скаргою  ОСОБА_2 
на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 червня 2019 року,  -

В С Т А Н О В И В:

У травні 2017 року позивач звернулась до суду із позовом про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що 20.07.2016 року вона уклала з відповідачем ОСОБА_2 договір позики та передала їй 16000,00 гривень, про що остання надала розписку та зобов`язалася повертати частками до 20.07.2019 року (по 450, 00 грн. щомісячно з 20.08.2016 року на протязі 35 місяців до 20-го числа кожного місяця та 250, 00 грн. в останній день строку сплати). Відповідач ОСОБА_2 прийняті на себе зобов`язання не виконала. У зв`язку з чим, позивач змушена звернутися до суду з даним позовом. Уточнивши позовні вимоги просила суд стягнути з відповідача заборгованість по договорам від 20.07.2016 року та від 23.08.2016 р. у загальному розмірі 199196,25 грн. та судовий збір (а.с. 2-4,40-43).

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 червня 2019 року позовні вимоги задоволені. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики у сумі 199196 (сто дев`яносто дев`ять тисяч сто дев`яносто шість ) грн. 25 коп., з яких 24000,00 грн. - заборгованість за позикою, 175196,25 грн. - заборгованість за відсотками.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на судовий збір у сумі 1992,00 (тисячу дев`ятсот дев`яносто дві) грн. (а.с.65-66).

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 посилаючись на незаконність рішення суду 1 інстанції, просить оскаржуване рішення суду скасувати (а.с. 111-112).

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вважає, що позовні вимоги правомірно задоволені у повному обсязі, а тому просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, виходячи з наступного.

Судом 1 інстанції встановлено, що 20.07.2016 року між сторонами був укладений договір позики грошей на загальну суму 16000,00 гривень. Пунктом 4.1, 4.2 вказаного договору передбачено, що відповідач зобов`язана повернути грошові кошти до 20.07.2019 року. Вказане підтверджено копією договору (а.с.5).
Пунктом 4.4 вказаного договору передбачено, що за користування коштами понад строки, які вказані в договорі, позичальник сплачує проценти у розмірі 5% за кожен день користування позикою від суми простроченої заборгованості, та нараховується до дня повного розрахунку. Вказане підтверджено копією договору (а.с.5)
Відповідачем у підтвердження отримання грошей особисто була написана розписка, що підтверджено копією розписки (а.с.6).
Крім того, 23.08.2016 р. між сторонами був укладений договір позики грошей на загальну суму 8 000 грн. (а.с. 7).
Пунктом 4.1, 4.2 вказаного договору передбачено, що відповідач зобов`язана повернути грошові кошти до 23.08.2019 р. 
Пунктом 4.4 вказаного договору передбачено, що за користування коштами понад строки, які вказані в договорі, позичальник сплачує проценти у розмірі 5% за кожен день користування позикою від суми простроченої заборгованості, та нараховується до дня повного розрахунку. 
Загальна сума боргу складає 24000,00 грн., а також заборгованість за відсотками 175196,25 грн.

Задовольняючи позовні вимоги суд 1 інстанції виходив з того, що позовні вимоги є доведеними та обґрунтованими.

Із вказаними висновками суду погоджується й колегія суддів.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Згідно ч. 1 ст.1049 ЦК України за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.
Відповідно до правового висновку викладеного Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 у справі № 6-1967цс15, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

З матеріалів справи вбачається, що 20.07.2016 р. між сторонами був укладений договір позики грошей на загальну суму 16000,00 гривень (а.с. 5).
Пунктом 4.1, 4.2 вказаного договору передбачено, що відповідач зобов`язана повернути грошові кошти до 20.07.2019 р. 
Пунктом 4.4 вказаного договору передбачено, що за користування коштами понад строки, які вказані в договорі, позичальник сплачує проценти у розмірі 5% за кожен день користування позикою від суми простроченої заборгованості, та нараховується до дня повного розрахунку. 
З розписки вбачається, що ОСОБА_2 отримала в борг від ОСОБА_3 гроші в розмірі 16 000 грн. та зобов`язалась повернути борг повністю в строки згідно договору позики грошей, укладеного 20.07.2016 р. між нею та ОСОБА_3 (а.с. 6).
З матеріалів справи також вбачається, що 23.08.2016 р. між сторонами був укладений договір позики грошей на загальну суму 8 000 грн. (а.с. 7).

Пунктом 4.1, 4.2 вказаного договору передбачено, що відповідач зобов`язана повернути грошові кошти до 23.08.2019 р. 
Пунктом 4.4 вказаного договору передбачено, що за користування коштами понад строки, які вказані в договорі, позичальник сплачує проценти у розмірі 5% за кожен день користування позикою від суми простроченої заборгованості, та нараховується до дня повного розрахунку. 
З розписки вбачається, що ОСОБА_2 отримала в борг від ОСОБА_3 гроші в розмірі 8000 грн. та зобов`язалась повернути борг повністю в строки згідно договору позики грошей, укладеного 23.08.2016 р. між нею та ОСОБА_3 .

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та у порядку, що встановлені договором.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Згідно п. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника.

Враховую вище викладене, колегія суддів вважає, що суд 1 інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог, оскільки вони є доведеними та обґрунтованими. Відповідачка, отримавши у борг кошти в загальній сумі 24 000 грн. у визначений договорами строк їх не повернула, тому вони підлягають стягненню на користь позивачки разом з відсотками, розмір яких розрахований згідно умовам договорів в сумі 175196,25 грн.

Твердження апелянта з приводу того, що вона не отримувала від відповідача вказаних коштів — є необґрунтованими та належними доказами не спростовані. Матеріали справи містять 2 розписки на підтвердження заявлених позовних вимог і свідчать про отримання зазначених в них коштів відповідачкою від позивачки. 

Інші твердження апелянта колегією суддів перевірені та визнані такими, що не впливають на законність оскаржуваного рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

       Апеляційний суд приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін як таке, що постановлене з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Відповідно до статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
       Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то понесені судові витрати покладаються на учасника справи, який звернувся з апеляційною скаргою.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2     –  залишити без задоволення.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 червня 2019 року — залишити без змін. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: