ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 524/8272/19  Номер провадження 22-ц/814/1539/20	Головуючий у 1-й інстанції Андрієць Д. Д.  Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2020 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Головуючого судді: Абрамова П.С.,
Суддів: Бондаревської С.М., Пилипчук Л.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Полтаві цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , з участю третьої особи ОСОБА_3 , про зменшення розміру аліментів
за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Демиденка Ігоря Олександровича на заочне рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16 квітня 2020 року, ухвалене без участі сторін під головуванням судді Андрієць Д.Д.,-

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , у якому просив суд зменшити розмір аліментів, утримуваних з нього на підставі рішення Автозаводського районного суду м. Креенчука від 08 листопада 2012 року у розмірі ј частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно на користь відповідача на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно.
Підстави позову вмотивовував тим, що окрім виконання вказаного вище рішення суду, відповідно до судового наказу Автозаводського районного суду м. Кременчука за заявою його дружини ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття. 
Також позивач надає кошти на утримання дружини, яка на даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років. У зв`язку з цим, вважає, що кошти, які відраховуються від заробітної плати, не вистачає для одночасного забезпечення синів та утримання дружини в розмірах, встановлених рішеннями.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 16 квітня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів – задоволено частково.
Зменшено розмір аліментів, визначений рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 08 листопада 2012 року в справі №524/9676/2012, що підлягають стягненню з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , рнокпп НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частини з усіх видів заробітку до 1/5 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше мінімального гарантованого розміру аліментів, визначеного законодавством, щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.
В іншій частині позовних вимог –відмовлено.
Судові витрати покладені на позивача.

З даним рішенням не погодився позивач ОСОБА_1 та подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати рішення та ухвалити нове, яким заявлені ним позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з неправильним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права, а викладені в ньому висновки такими, що не відповідають фактичним обставинам та матеріалам справи.
Вказує на те, що невірно надав оцінку наданим у підтвердження позовних вимог доказам, оскільки загальна сума аліментів, що стягується з нього на утримання двох дітей, становить Ѕ частку від усіх видів його заробітку, що перевищує розмір аліментів, який має стягуватися на утримання двох дітей, відповідно до правил ч. 5 ст. 183 СК України.
Окрім того на його утриманні перебуває непрацездатна на цей час дружина, яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною. Доводи суду в тій частині, що ним не надано доказів на утримання останньої вважає неправильними, оскільки вони перебувають у шлюбі, ведуть спільне господарство і посилання суду на виокремлення розміру його витрат саме на утримання дружини є абсурдними.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи не надходив, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду судом апеляційної інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що відповідно до рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 08 листопада 2012 року в справі №524/9676/2012 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуті аліменти на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку відповідача щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26 липня 2012 року і до досягнення сином повноліття.
Згідно довідки Глобинського районного ВДВС ГТУЮ у Полтавській області від 05 листопада 2019 №8040 вбачається, що на примусовому виконанні у відділі перебуває відкрите виконавче провадження №45819905 з примусового виконання виконавчого листа №1601/9676, виданого 28 січня 2013 Автозаводським районним судом м.Кременчука на виконання вказаного вище рішення.

З 22 квітня 2014 року ОСОБА_1 перебуває у шлюбі з ОСОБА_3 прізвище ОСОБА_7 та є батьком малолітнього сина – ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вказані обставини підтверджуються копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 та перекладом витягу з акту про народження №495 частина І серії А відділ І 2018 рік.

11 жовтня 2019 року Автозаводським районним судом м.Кременчука за заявою ОСОБА_3 видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 07 серпня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Частково задовольняючи, суд першої інстанції взяв до уваги наявність судового наказу, той факт, що ОСОБА_8 не досяг віку 3 років, а тому позивач зобов`язаний утримувати свою дружину відповідно до вимог законодавства. Також взяв до уваги і відсутність доказів, які б підвереджували розмір заробітку позивача, перебування судового наказу на примусовому виконанні та розмір утримання, яке позивач надає ОСОБА_3 ..

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Позивач оскаржив рішення суду виключно в частині відмови у задоволенні його позовних вимог, а відповідач судове рішення не оскаржив.

Апеляційний суд, розглянувши справу в межах доводів апеляційного оскарження, вважає висновок суду першої інстанції обґрунтованим та таким, що ґрунтується на законі, виходячи з наступного.

Спірні правовідносини врегульовуються нормами Сімейного кодексу України.
Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.
Таким чином, дитині, в усякому разі, повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Такий належний рівень у будь-якому разі не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум.
Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно статі 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Частиною 2 ст. 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. При цьому, суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Статтею 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

З матеріалів справи вбачається, що на примусовому виконанні перебуває рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 08 листопада 2012 року в справі №524/9676/2012 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуті аліменти на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку відповідача щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26 липня 2012 року і до досягнення сином повноліття.
Доказів проведення відрахувань з доходу позивача на виконання судового наказу від 11 жовтня 2019 року матеріали справи не містять, як і доказів фактичного розміру заробітної плати (доходу) позивача.

Відповідно до норми ч. 3 ст. 70 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 року загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Це обмеження не поширюється на відрахування із заробітної плати у разі відбування боржником покарання у виді виправних робіт і стягнення аліментів на неповнолітніх дітей. У таких випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати 70 відсотків.

Вищевказана норма Закону не порушена, розмір загального відрахування від заробітної плати позивача на виконання рішень суду про стягнення аліментів не перевищує 70%, а отже є допустимим у відповідності до вимог Закону.

Надаючи оцінку обставинам справи та доказам, які надані у підтвердження позовних вимог, суд першої інстанції встановив, що підстави позовних вимог ОСОБА_9 вмотивовував тим, що розмір коштів, які відраховуються із заробітної плати не вистачає йому для забезпечення синів та утримання дружини.
Ніяких інших доказів у обґрунтування та підтвердження погіршення його матеріального стану позивач не надав, взагалі не навів конкретних розмірів витрат, які він несе щомісячно.
Згідно з вимогами ст. 12, 49, 64, 81, 89 ЦПК України особа, яка бере участь в справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.  Кожна  сторона зобов`язана довести ті обставини, на  які  вона  посилається   як  на  підставу  своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 ЦПК України. Суд оцінює належність, допустимість достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд не знаходить підстав для задоволення вимог апелянта та переоцінки доказів в цій частині.

Взявши до уваги матеріальне становище позивача, як платника аліментів, виходячи з принципу рівності участі батьків у вихованні та утриманні дітей, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для зменшення розміру стягуваних на виконання рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 08 листопада 2012 року аліментів до 1/6 частини усіх видів його заробітку.
Доводи апеляційної скарги не спростували висновки місцевого суду в частині визначення розміру зменшення аліментів саме до 1/5 частини доходу позивача.

Положеннями статті 128 КЗпП визначено обмеження розміру відрахувань із заробітної плати. При відрахуванні з заробітної плати за кількома виконавчими документами за працівником у всякому разі повинно бути збережено п?ятдесят процентів заробітку.
При стягненні аліментів на утримання неповнолітніх дітей такі відрахування не можуть перевищувати сімдесяти відсотків.

Трактування позивачем норми ч. 5 ст. 183 СК України є помилковим, оскільки цією частиною визначено, що той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Апелянт не є особою, із якою проживає дитина та не є заявником у справах про стягнення аліментів в порядку судового наказу.

У відповідності з вимогами ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд не наділений повноваженнями для виходу за межі оскарження судового рішення, враховуючи, що відповідач судове рішення не оскаржив.

З урахуванням викладеного, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для зміни чи скасування заочного рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16 квітня 2020 року.

Підстави для зміни розподілу рішення суду в частині судових витрат судом апеляційної інстанції не встановлено.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, судові витрати, пов`язані з переглядом справи в суді апеляційної інстанції компенсації не підлягають.
Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

        Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Демиденка Ігоря Олександровича – залишити без задоволення.
Заочне рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16 квітня 2020 року,– залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.
У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя :                                        П.С. Абрамов

Судді:                                                         С.М. Бондаревська         

                                                               Л.І. Пилипчук