Ухвала
Іменем України
 
16 липня 2020 року 
м. Київ
 
справа № 279/657/20
провадження № 61-9817ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,
 
учасники справи:
заявник - ОСОБА_1 , 
суб`єкт оскарження - державний виконавець Коростенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Стаднік Яна Вікторівна, 
 
розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 03 березня 2020 року у складі судді Волкової Н. Я. та постанову Житомирського апеляційного суду від 10 червня 2020 року у складі колегії суддів: Шевчук А. М., Талько О. Б., Коломієць О. С., 
 
ВСТАНОВИВ:
 
У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на постанову про закінчення виконавчого провадження від 31 січня 2020 року № 58055758, винесену державним виконавцем Коростенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (далі - Коростенський МВ ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління МЮ) Стаднік Я. В. 
 
Свої вимоги заявник обґрунтовувала тим, що рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 20 липня 2018 року її позов задоволено частково та стягнуто на її користь із Приватного акціонерного товариства «Коростенський завод залізобетонних шпал» середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 92 480,48 грн без урахування прибуткового податку та інших обов`язкових платежів, та 15 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, тобто загальна сума, яка підлягає до стягнення, складає 107 840,48 грн. На підставі вказаного рішення суду 11 січня 2019 року видано виконавчий лист. Виконавче провадження відкрито 11 січня 2019 року Коростенським МВ ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління МЮ. Постановою від 31 січня 2020 року старшим державним виконавцем Стаднік Я. В. закінчено виконавче провадження  58055758 із посиланням на фактичне виконання рішення суду в повному обсязі. Однак повне виконання рішення суду не відповідає дійсності. Так, із суми коштів, яка підлягає стягненню за виконавчим листом, боржник утримав податок на доходи фізичних осіб та військовий збір, хоча у судовому рішенні зазначено про стягнення коштів без урахування прибуткового податку та інших обов`язкових платежів. Державний виконавець при виконанні рішення суду не звернула належної уваги на положення податкового законодавства, що й призвело до фактичної зміни рішення суду і зменшення суми до стягнення. Податкові зобов`язання боржник має виконувати самостійно. Окрім того, державний виконавець при виконанні рішення суду не дотрималася розумних строків, приймаючи до уваги те, що відкрито виконавче провадження 11 січня 2019 року, а закінчено - 31 січня 2020 року. Вчинення виконавчих дій зупинялося із 06 лютого по 07 листопада 2019 року. Фактично рішення суду виконувалося три місяці - із 07 листопада 2019 року. Відомості про рахунки боржника були у державного виконавця 25 січня 2019 року, а  тому вона могла раніше вчинити виконавчі дії.
 
Із урахуванням наведених обставин, заявник просила постанову про закінчення виконавчого провадження від 31 січня 2020 року скасувати та зобов`язати державного виконавця продовжити вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 58055758 до повного виконання судового рішення, а саме: зобов`язати стягнути із боржника на її користь 107 840,48 грн у найкоротший строк.
 
Ухвалою Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 03 березня 2020 року, залишеною без змін постановою Житомирського апеляційного суду від  10  червня 2020 року, у задоволенні скарги відмовлено.
 
04 липня 2020 року представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 направлена електронною поштою до Верховного Суду касаційна скарга на ухвалу Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 03 березня 2020 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 10 червня 2020 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення скарги. 
 
У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.
 
Пунктом 3 частини першої статті 389 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Згідно з частиною четвертою статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є очевидно необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.
 
Такого висновку суд дійшов з огляду на таке.
 
Судами встановлено, що постановою від 31 січня 2020 року, винесеною старшим державним виконавцем Коростенського МВ ДВС Центрально-Західного міжрегіонального управління МЮ Стаднік Я. В., закінчено виконавче провадження № 58055758 із примусового виконання виконавчого листа № 279/1419/17, виданого 11 січня 2019 року Коростенським міськрайонним судом Житомирської області, про стягнення із Приватного акціонерного товариства «Коростенський завод залізобетонних шпал» (далі - ПАТ «Коростенський завод залізобетонних шпал») на користь ОСОБА_1 (стягувача) середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 92 840,48 грн, без урахування прибуткового податку та інших обов`язкових платежів, та 15 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.
До відкриття виконавчого провадження (11 січня 2019 року) ПАТ «Коростенський завод залізобетонних шпал» у добровільному порядку виконано (30 липня 2018 року) рішення суду першої інстанції в частині негайної виплати середнього заробітку за один місяць у розмірі 5 802,53 грн, із якої роботодавцем утримано податок на доходи фізичних осіб (18 %) - 1 044,46 грн та військовий збір (1,5 %) - 87,04 грн. 30  липня 2018 року до виплати на картковий рахунок ОСОБА_1 зараховані кошти у сумі 4 671,03 грн, про що свідчить платіжне доручення № 10235 та виписка банку.     
 
За розпорядженням від 28 січня 2020 року № 58055758 ПАТ «Коростенський завод залізобетонних шпал» на користь ОСОБА_1 перераховано 85 243,86 грн. 
 
Статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
 
Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 440-ІХ) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій, визначених у цьому законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та в спосіб, що визначені Конституцією, цим законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього закону, а також рішеннями, які відповідно до цього закону підлягають примусовому виконанню.
 
Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону № 440-ІХ).
 
Згідно з пунктом 9 частини першої статті 39 Закону № 440-ІХ виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. 
 
При стягненні середнього заробітку за час вимушеного прогулу на підставі статті 235 Кодексу законів про працю України, суд керується Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 05 лютого 1995 року № 100 .
 
Відповідно до пункту 3 розділу ІІІ цього порядку при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді.
 
Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.
 
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обраховуються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів. 
 
Крім того, відрахування податків і обов`язкових платежів із середнього заробітку за час вимушеного прогулу не погіршує становище працівника, якого поновлено на роботі, оскільки за цей період, у разі перебування на посаді, працівник отримував би заробітну плату, із якої також відраховувались би податки і збори.
 
Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що вказує в резолютивній частині рішення.
 
Такий правовий висновок зроблений Верховним Судом у постанові від 18 липня 2018  року у справі № 359/10023/16-ц (провадження № 61-14794 св18). 
 
Встановивши, що на виконання судового рішення про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди ПАТ «Коростенський завод залізобетонних шпал» виплатило заявнику визначену судом суму коштів із відрахуванням від цієї суми нарахованих податків і зборів, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про те, що судове рішення є фактично виконаним у повному обсязі. 
 
Враховуючи наведене, суд першої інстанції, із яким погодився й суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні скарги, обґрунтовано виходив із того, що державний виконавець, виносячи постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону № 440-ІХ, діяв у межах повноважень, визначених законом. 
 
Отже, оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, постановленими із додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.
 
Доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не спростовують висновків судів попередніх інстанцій та по своїй суті зводяться до неправильного тлумачення заявником норм матеріального права.
 
Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на ухвалу Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 03 березня 2020 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 10 червня 2020 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на постанову про закінчення виконавчого провадження від  31 січня 2020 року, винесену державним виконавцем Коростенського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Стаднік Яною Вікторівною,відмовити. 
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
 
Ухвала оскарженню не підлягає.

 
Судді:	О. В. Ступак     І. Ю. Гулейков     Г. І. Усик