ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 580/551/20                                                       Суддя (судді) першої інстанції: В.В. Гаращенко
                                                                                               Суддя-доповідач: Л.В. Губська

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
Головуючого судді:                                                  Губської Л.В., 
суддів:                                                                      Епель О.В., Степанюка А.Г.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України Черкаської області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому просив визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного Фонду України в Черкаській області щодо відмови у виплаті йому недоотриманої пенсії за віком за період з 01.05.1998 по 01.09.2019 та зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити недоотриману ним пенсію за віком за період з 01.05.1998 по 01.09.2019.
Ухвалою Черкаського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2020 року позов залишено без розгляду на підставі пункту 8 частини 1 статті 240 КАС України у зв`язку з пропуском позивачем строку звернення до суду.
Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права,  просить скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про наявність підстав для залишення позову без розгляду, оскільки протягом 1998-2019 років позивач не був обізнаний про невключення до його стажу періоду роботи з 28.05.1964 по 15.05.1965 в Будівельному управлінні № 23 треста Київміськбуд № 5 на підставі, нібито, поданої ним особистої заяви. Позивач стверджує, що він таку заяву не писав, а про порушення своїх прав дізнався лише в травні 2019 року.
Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін та зазначає про безпідставність доводів, викладених в апеляційній скарзі.
Належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду сторони до суду не прибули, тому, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 311 КАС України справу розглянуто у письмовому провадженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Так, залишаючи позовні вимоги без розгляду, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач своєчасно не скористався своїм правом на звернення до суду за захистом, а звернувся до суду лише 10 лютого 2020 року, пропустивши таким чином установлений законом шестимісячний строк.
Частинами 1, 2 статті 122 КАС України визначено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Таким чином, процесуальне законодавство пов`язує початок перебігу строку на звернення до адміністративного суду з моментом коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно з ч. 1 ст. 120 КАС України перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Позивач вказує, що про порушення свого права він дізнався наприкінці травня 2019 року з листа-відповіді ПФУ від 30.05.2019, наданої на його звернення. Отже, перебіг строку звернення до адміністративного суд почався для позивача 31 травня 2019 року, тобто з наступного дня після отримання відповіді від територіального управління Пенсійного фонду України із заявою про перерахунок пенсії та включення до стажу спірного періоду роботи. Відтак, закінчився такий строк  01 грудня 2019 року, після спливу шестимісячного строку.
Разом з тим, з адміністративним позовом до суду позивач звернувся 10 лютого 2020 року, тобто з пропуском встановленого ст. 122 КАС України строку на звернення до суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 121 КАС України суд за заявою учасника справи може поновити пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Поважними причинами пропуску строку звернення до суду відповідно до вимог Кодексу адміністративного судочинства України визнаються обставини, які є об`єктивно непереборними та не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення сторонами у справі процесуальних дій, в тому числі звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
Досліджуючи поважність причин пропуску позивачем строку на звернення до суду, вказаних у заяві про поновлення строку та зазначених в апеляційній скарзі, колегія суддів погоджується з позицією суду першої інстанції, що жодних істотних і вагомих причин пропуску строку на звернення до суду, які б непереборно перешкоджали позивачу звернутись до суду або надавали б суду підстави обчислювати строк звернення до суду з іншої дати та вважати строк звернення до суду не пропущеним або пропущеним, але з поважних причин, ні позовна заява, ні додані до неї матеріали, а ні заява про поновлення пропущеного строку - не містять.
Рішенням Конституційного Суду України № 17-рп/2011 від 13 грудня 2011 року визначено, що держава може встановленням відповідних процесуальних строків, обмежувати строк звернення до суду, що не впливає на зміст та обсяг конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя.
Отже, право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків для звернення до суду, якими чинне законодавство обмежує звернення до суду за захистом прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків обумовлене досягненням юридичної визначеності у публічно-правових відносинах. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.
Встановлення строків звернення до суду з відповідними позовними заявами законом передбачено з метою дисциплінування учасників адміністративного судочинства та своєчасного виконання ними, передбачених Кодексом адміністративного судочинства України певних процесуальних дій.
Крім того, пенсія є періодичним щомісячним платежем, а тому в будь-якому разі її розмір був відомий позивачу щомісячно при її отриманні.
За встановленими обставинами справи, 09.06.1998 позивач звернувся до відділу соціального захисту населення Звенигородської міської Ради народних депутатів із заявою про призначення пенсії за віком, на підставі якої йому призначено пенсію.
Одночасно з подачею заяви про призначення пенсії позивач подав заяву, в якій просив період роботи з 28.05.1964 по 06.05.1965 до стажу не зараховувати.
27.05.2019 позивач звернувся до Звенигородського відділу обслуговування громадян (сервісного центру), в якій у зв`язку з незарахуванням періоду роботи з 28.05.1964 по 06.05.1965 до стажу просив здійснити перерахунок пенсії з 1996 по травень 2019 року.
Листом № 49463/02-06 від 30.05.2019 Звенигородського відділу обслуговування громадян Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду в Черкаській області повідомлено позивачу, що при оформлені пенсії 09.06.1998 інспектором соціального захисту населення Звенигородської райдержадміністрації його повідомлено про те, що в трудовій книжці має місце виправлення і період роботи з 28.05.1964 по 06.05.1965 в Будівельному управлінні № 23 треста Київміськбуд № 5 без підтверджуючих довідок до загального трудового стажу зараховано не буде, на що позивачем була написана заява, щоб вищезазначений період до стажу не зараховувати.
27.08.2019 позивач знову звернувся до Звенигородського відділу обслуговування громадян Управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду в Черкаській області із заявою про перерахунок пенсії, до якої додав архівну довідку № 315/8 від 15.08.2019, видану Дніпровською районною у місті Києві державною адміністрацією, з уточнюючими відомостями про період його роботи  в Будівельному управлінні № 23 треста Київміськбуд № 5.
На підставі вказаної заяви позивачу зараховано період роботи з 28.05.1964 по 06.05.1965 до трудового стажу та здійснено перерахунок пенсії з 01.09.2019, після перерахунку розмір пенсії позивача збільшився та становив 2 493, 97 грн, про що його повідомлено листом № 78749/03-07 від 06.09.2019.
В подальшому, позивач звернувся до суду з даним позовом, вважаючи, що йому неправомірно з вини пенсійного органу не здійснено перерахунок пенсії за весь період з 1998 року.
Разом з тим, слід зазначити, що до спірних правовідносин не повинні застосовуватись  положення статті 87 Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки з 01.01.2004 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 
Відповідно до п.16 розділу XV «Прикінцеві положення» цього Закону до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України «Про пенсійне забезпечення» застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років. 
Відповідно до статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» виплачуються за минулий час без обмеження будь-яким строком лише нараховані суми пенсії, не отримані з вини органу, що її призначає і виплачує.
Оскільки у правовідносинах, що є предметом розгляду у цій справі, нарахування спірних сум відповідачем не здійснювалось, підстави для застосування статті 46 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відсутні.

Крім того, згідно ст. 10 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції, чинній на момент призначення позивачу пенсії) пенсійне забезпечення провадиться органами соціального забезпечення. 
За приписами статей 80, 81 вказаного Закону заява про призначення пенсії працюючим подається за місцем роботи, а непрацюючим - до районного (міського) відділу соціального забезпечення за місцем проживання заявника. 
Пенсії призначаються районними (міськими) відділами соціального забезпечення.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11.04.2002 № 497 «Про забезпечення виконання функцій з призначення і виплати пенсій органами Пенсійного фонду» затверджено Порядок передачі функцій з призначення і виплати пенсії органами праці та соціального захисту населення органам Пенсійного фонду у Вінницькій, Волинській. Житомирській, Запорізькій, Івано-Франківській, Кіровоградській, Луганській, Одеській, Рівненській, Сумській, Тернопільській, Херсонській, Черкаській, Чернівецькій, Чернігівській областях та м. Севастополі (далі - Порядок).
На підставі вказаної постанови в 2002 році функції з призначення і виплати пенсій передано від органів праці і соціального захисту населення до органів Пенсійного фонду.
Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що заява ОСОБА_1 від 09.06.1998 написана до органу соціального захисту населення, тому що саме цей державний орган в той період виконував функції з призначення та виплати пенсії. 
Пунктом 5 Постанови № 497 доручено Міністерству праці та соціальної політики забезпечити проведення органами праці та соціального захисту населення інвентаризації пенсійних справ і особових рахунків та передачу їх органам Пенсійного фонду згідно з актами, складеними за формою, що затверджується Пенсійним фондом за погодженням з Міністерством праці та соціальної політики.
Пунктом 2 Порядку визначено, що передача функцій з призначення і виплати пенсій здійснюється у такому порядку:
1) органи праці та соціального захисту населення:
проводять інвентаризацію пенсійних справ та особових рахунків на підставі контрольно-інвентаризаційних відомостей, які складаються в двох примірниках на момент передачі (один примірник передається органам Пенсійного фонду), здійснюють перевірку наявності в пенсійних справах ідентифікаційних номерів осіб з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів, про що робиться відмітка в інвентаризаційній відомості;
проводять звіряння списків з метою виявлення подвійних даних про одержувачів пенсій згідно з відомостями, складеними на момент передачі в двох примірниках (один примірник передається органам Пенсійного фонду);
здійснюють за графіками, затвердженими районними держадміністраціями, передачу пенсійних справ та особових рахунків, про що складають акт приймання-передачі встановленої форми. Разом із пенсійними справами і особовими рахунками передається уточнена у процесі інвентаризації електронна база даних про одержувачів пенсій;
проводять протягом місяця після передачі пенсійних справ та особових рахунків роботу з відновлення пенсійних справ, відсутніх на момент передачі, після чого передають їх органам Пенсійного фонду;
передають за актом приймання-передачі:
один примірник інформативно-довідкової бази даних, систематизованої бази даних законодавчих, інших нормативно-правових актів та документації, необхідної для забезпечення виконання функцій з призначення і виплати пенсій;
закриті особові рахунки та відомості на виплату пенсії за останні три роки;
архівні пенсійні справи, закриті протягом трьох останніх років;
закриті в установленому порядку на момент передачі:
- журнали реєстрації заяв громадян (ф. 10);
- журнали реєстрації особових рахунків (ф. 3);
журнал реєстрації даних про переплати пенсій;
дані про стан заповнення бази одержувачів пенсій;
бланки документів, необхідних для призначення і виплати пенсій; 
2) органи Пенсійного фонду:
приймають на роботу до органів Пенсійного фонду працівників органів праці та соціального захисту населення, які переводяться на роботу до структурних підрозділів, що забезпечуватимуть організацію роботи з призначення і виплати пенсій;
приймають за графіками, затвердженими районними державними адміністраціями, від органів праці та соціального захисту населення пенсійні справи, особові рахунки та інші документи, необхідні для виконання функцій з призначення і виплати пенсій.
Враховуючи, що заява позивача щодо не зарахування періоду роботи міститься в його пенсійній справі (аркуш 6 пенсійної справи), суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що така заява стосується саме питання оформлення пенсії та підрахунку загального стажу роботи.
Твердження позивача, що таку заяву він міг писати за різних обставин (при призначенні соціальної допомоги, пільг, субсидії тощо) суд відхиляє, оскільки підтвердження звернення з відповідними заявами матеріали справи не утримують, в свою чергу позовні вимоги не можуть ґрунтуватись на припущеннях.
Відповідно до частини 1 статті 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
За приписами п. 8 ч. 1 ст. 240 КАС України суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду з підстав, визначених частинами третьою та четвертою статті 123 цього Кодексу.
Таким чином враховуючи встановлені у справі обставини за результатом апеляційного розгляду справи, колегія суддів апеляційного суду вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду та не наведено жодних поважних причин його пропуску, а відтак, суд першої інстанції дійшов правильного до висновку про наявність підстав для залишення позовної заяви без розгляду.
В свою чергу, доводи апеляційної скарги, наведені на спростування висновків суду першої інстанції, не містять належного обґрунтування чи нових, переконливих доводів, які б були безпідставно залишені поза увагою суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Однак, як наголошувалось вище, пенсія є періодичним платежем, тобто, за кожен місяць її отримання строк для оскарження відповідності такої подовжується на один місяць.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги за період з 10 серпня по 1 вересня 2019 року подані в межах шестимісячного строку, тому в цій частині мали бути розглянуті, отже, ухвала суду в наведеній частині підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду. 
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 316, 320, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд, - 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Ухвалу Черкаського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2020 року - скасувати в частині залишення без розгляду позовних вимог за період з 10 серпня по 01 вересня 2019 року і в цій частині справу повернути до суду першої інстанції для продовження розгляду.
В іншій частині ухвалу  Черкаського окружного адміністративного суду від 14 квітня 2020 року - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в частині залишення ухвали суду першої інстанції без змін протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.
В іншій частині постанова оскарженню не підлягає. 

Головуючий-суддя:                                                                      Л.В. Губська

Судді:                                                                                          О.В. Епель

                                                                                                    А.Г. Степанюк