УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 683/1920/18
Провадження № 22-ц/4820/229/20
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

23 червня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Купельського А.В., Янчук Т.О.,
       секретарі        судового засідання        Журбіцький В.О.,
                       Шевчук Ю.Г.,
       з участю        представниць позивача-відповідача         ОСОБА_1 ,
                        ОСОБА_2 ,
               відповідача         ОСОБА_3 ,
               представників відповідача-позивача        Місяця А. ОСОБА_4 ,
                        ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Міронекс» до ОСОБА_6 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном і відшкодування шкоди та зустрічним позовом ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Міронекс» про усунення перешкод у користуванні майном за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Міронекс» на рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 16 жовтня 2019 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст первісних позовних вимог

У липні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Міронекс» (далі – ТОВ «Міронекс») звернулося до суду з уточненим у подальшому позовом до ОСОБА_6 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном і відшкодування шкоди.
ТОВ «Міронекс» зазначило, що на підставі договору купівлі-продажу від 28 лютого 2015 року йому на праві власності належить цілісний майновий комплекс готелю « ІНФОРМАЦІЯ_1 », по АДРЕСА_1 , який складається з приміщень підвалу, першого і другого поверху будівлі та приміщень окремо розташованих гаражів. У свою чергу, ОСОБА_7 є власником приміщення ресторану «Європа» за вказаною адресою, а також приміщень холодильних камер і решти гаражів. З часу набуття будівлі готелю у власність позивач здійснює її поточний ремонт, зокрема ним були виконані роботи з облицювання фасаду декоративним каменем на суму 5 745 грн.
19 червня 2018 року відповідачі зірвали декоративний камінь зі стіни фасаду, а ОСОБА_6 пошкодив ручку дверей підвального приміщення вартістю 240 грн.
5 липня 2018 року ОСОБА_6 пошкодив і забрав стійку-попільничку, встановлену при вході в приміщення, на відновлення якої позивачем витрачено 508 грн.
28 грудня 2018 року ОСОБА_6 вирвав ручку пластикових дверей запасного виходу, чим товариству завдано шкоди на суму 2 105 грн.
4 січня 2019 року  ОСОБА_6 і ОСОБА_3 проникли на територію готелю та пошкодили вхідні двері сауни, на відновлення яких позивачем витрачено 14 280 грн.
Також у 2018 році ОСОБА_6 змонтував металеву конструкцію біля титульної стіни готелю, внаслідок чого перекрито доступ до вентиляційного каналу, а товариству чиняться перешкоди в проведенні ремонтних робіт.
За таких обставин ТОВ «Міронекс» просило суд:
усунути перешкоди шляхом заборони ОСОБА_6 і ОСОБА_3 втручатись у проведення ремонтних робіт на стінах підвального поверху титульної сторони готелю, по висоті 05-55 м над рівнем вимощення зі сторони титульного фасаду та входом у підвальне приміщення готелю, на відстані 0,87 м від лівої стійки дверей і 0,94 м від правої стійки дверей, і заборони ОСОБА_6 і ОСОБА_3 входити у приміщення по АДРЕСА_1 , а також зобов`язати ОСОБА_6 демонтувати металеву конструкцію біля титульної стіни готелю;
стягнути солідарно з ОСОБА_6 і ОСОБА_3 на свою користь 20 265 грн майнової шкоди;
стягнути з ОСОБА_6 на свою користь 2 613 грн майнової шкоди, заподіяної пошкодженням стійки-попільнички та ручки пластикових дверей.

Короткий зміст зустрічних позовних вимог

У жовтні 2018 року ОСОБА_6 звернувся до суду з зустрічним позовом в інтересах ОСОБА_7 до ТОВ «Міронекс» про усунення перешкод у користуванні майном.
ОСОБА_6 зазначив, що ОСОБА_7 і ТОВ «Міронекс» є співвласниками нежитлової будівлі по АДРЕСА_1 , зокрема ОСОБА_7 належить приміщення колишнього ресторану «Європа» та приміщення окремо розташованих гаражів і холодильних камер. Підвальне приміщення будівлі, в якому розміщена мережа водопостачання та водовідведення, встановлений засіб обліку холодної води, а також горище, сходові клітини, коридори та входи до будівлі знаходяться у загальному користуванні сторін. ТОВ «Міронекс» встановило замок на вхідних дверях, які ведуть до сходової клітини, підвального приміщення та приміщень ОСОБА_7 , у зв`язку з чим позивач не може користуватися своїм майном.
Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_6 просив суд:
усунути перешкоди у здійсненні права користування спільними допоміжними приміщеннями загального користування власнику ОСОБА_7 , його представникам і законним користувачам майна (орендарям та іншим);
зобов`язати ТОВ «Міронекс» не чинити перешкод у користуванні спільними допоміжними приміщеннями загального користування по АДРЕСА_1 , та визначити загальне право на вільний доступ до підвального приміщення, горища, входів, сходових клітин і коридорів, які необхідні для повноцінного користування підвальним приміщенням та горищем, зобов`язати ТОВ «Міронекс» забезпечити вільний доступ у ці приміщення.

Процесуальні дії суду першої інстанції

Ухвалою суду від 24 жовтня 2018 року зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним позовом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 16 жовтня 2019 року в первісному позові ТОВ «Міронекс» відмовлено.
Зустрічний позов ОСОБА_6 задоволено частково. Зобов`язано ТОВ «Міронекс» не чинити ОСОБА_6 перешкоди у користуванні майном шляхом надання вільного доступу до підвального приміщення та сходової клітини будівлі по АДРЕСА_1 . В решті зустрічного позову відмовлено.
Стягнуто з ТОВ «Міронекс» на користь ОСОБА_6 704 грн 80 коп. судових витрат.
Суд першої інстанції керувався тим, що факт створення ОСОБА_6 і ОСОБА_3 перешкод у проведенні ТОВ «Міронекс» ремонтних робіт готелю не доведено, а права ТОВ «Міронекс» у спірних правовідносинах не порушені, до того ж, оскільки в діях  ОСОБА_6 і ОСОБА_3 відсутній склад цивільного правопорушення, то на них не може бути покладено зобов`язання з відшкодування ТОВ «Міронекс» завданої шкоди.
Разом із тим, суд дійшов висновку, що ТОВ «Міронекс» не допускає ОСОБА_8 до підвалу будівлі, внаслідок чого порушення прав останнього має бути усунено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ТОВ «Міронекс» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким первісний позов задовольнити, а в зустрічному позові відмовити, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_6 і ОСОБА_3 чинять перешкоди у проведенні ТОВ «Міронекс» ремонтних робіт, а неправомірними діями відповідачів за первісним позовом ТОВ «Міронекс» завдано збитків. Суд не врахував цих обставин, не застосував норми чинного законодавства, які регулюють спірні правовідносини, не дав належної оцінки доказам у справі та дійшов помилкового висновку про необґрунтованість первісного позову. Сходова клітина та підвал будівлі належать ТОВ «Міронекс» на праві власності, а у ОСОБА_6 відсутнє будь-яке речове право на ці приміщення, тому суд безпідставно задовольнив зустрічний позов і неправомірно зобов`язав товариство не чинити перешкод у користуванні ОСОБА_6 нерухомим майном.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції

Апеляційна скарга ТОВ «Міронекс» не містить доводів щодо неправильності рішення суду про відмову в частині вимог зустрічного позову, а тому згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку в цій частині воно не переглядається.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_6  подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін, вказуючи на його законність та обґрунтованість.
ОСОБА_3 і ОСОБА_7 не висловили своєї позиції щодо апеляційної скарги.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Частинами 1, 2, 5 статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення суду не відповідає.
Заслухавши учасників судового процесу та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.
Суд першої інстанції не в повній мірі з`ясував обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги і заперечення сторін, зазначив у судовому рішенні певні обставини, які не підтверджені достатніми та достовірними доказами, неправильно витлумачив норми ст.ст. 15, 386, 391, 396, 1166 ЦК України та не дотримався положень ст.ст. 4, 81, 82 ЦПК України.
У зв`язку з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, недоведеністю цих обставин, які суд визнав встановленими, неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права оскаржуване рішення суду про відмову у первісному позові про відшкодування шкоди та часткове задоволення зустрічного позову підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині вимог нового судового рішення.
Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України суд апеляційної інстанції має змінити розподіл судових витрат.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

На підставі договору купівлі-продажу від 28 лютого 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Галущеко Н.М. (реєстраційний номер 268), ТОВ «Міронекс» є власником цілісного майнового комплексу готелю «Случ», розташованого по АДРЕСА_1 , до складу якого входять: будівля готелю з підвалом А-ІІІ загальною площею 1749,5 кв.м; котельня Б площею 13,7 кв.м.; гараж В загальною площею 94,1 кв.м.
За договором дарування від 17 квітня 2003 року, посвідченим приватним нотаріусом Старокостянтинівського районного нотаріального округу Вакарєвою О.В. (реєстраційний №786), ОСОБА_7 набув у власність приміщення ресторану «Європа» (загальною площею 268,6 кв.м, основною площею 193,0 кв.м), гараж та приміщення холодильних камер, які знаходяться по АДРЕСА_1 .
У 2016-2017 роках ОСОБА_7 здійснив поділ указаного нежитлового приміщення на три об`єкти нерухомого майна, після чого їм були присвоєні окремі адреси. Так, були створені:
нежитлове приміщення А загальною площею 282,3 кв.м з ґанком і пандусом 1 та пандусом 2 по АДРЕСА_2 ;
гараж з приміщеннями холодильних камер площею 76,9 кв.м по АДРЕСА_3 ;
приміщення холодильних камер площею 15,0 кв.м по АДРЕСА_4 .
Належне ОСОБА_7 нежитлове приміщення А загальною площею 282,3 кв.м розташоване на першому поверсі триповерхової будівлі колишнього готелю «Случ», власником частини якої є ТОВ «Міронекс».
29 липня 2016 року ОСОБА_7 склав довіреність, якою уповноважив ОСОБА_6 і ОСОБА_3 управляти та розпоряджатися належними йому нежитловими приміщеннями.
У період з 19 червня 2018 року до 4 січня 2019 року ОСОБА_6  пошкодив майно готелю «Случ», розташованого по АДРЕСА_1 , внаслідок чого ТОВ «Міронекс» завдано майнової шкоди.
Так, 19 червня 2018 року близько 20 години 50 хвилин ОСОБА_6 пошкодив ручку дверей підвального приміщення вартістю 240 грн.
28 грудня 2018 року близько 12 години 40 хвилин ОСОБА_6 пошкодив ручки дверей, на відновлення яких ТОВ «Міронекс» витратило 2 105 грн.
4 січня 2019 року близько 16 години 30 хвилин ОСОБА_6 пошкодив вхідні двері сауни, на відновлення яких ТОВ «Міронекс» витратило 14 280 грн.

а) щодо вирішення вимог за первісним і зустрічними позовами про усунення перешкод у користуванні майном

Застосовані норми права

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Положення цього конституційного принципу кореспондуються із нормами статей 316, 317, 319, 321 ЦК України, згідно яких правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.
За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом.
Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ч. 1 ст. 369 ЦК України).
В силу ч. 1 ст. 8 ЦК України якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).
Як передбачено ч. 2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 386 ЦК України (включена до глави 29 цього Кодексу) держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Із положень ч. 1 ст. 391 ЦК України слідує, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Статтею 396 ЦК України встановлено, що особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
В силу ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном. Таке право є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, передбачених законом.
Власники нежитлових приміщень, які розташовані в одній будівлі, набувають право спільної сумісної власності на приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будівлі, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будівлі, яке обслуговує більше одного нежитлового приміщення.
Названі норми чинного законодавства визначають право власника або законного володільця (користувача) майна вимагати усунення будь-яких порушень свого права від інших осіб у спосіб, який власник (володілець, користувач) вважає прийнятним. Одним із таких способів захисту порушеного права є вимога про усунення перешкод у здійсненні права користування майном.
За правилами ст. 391 ЦК України власник (титульний володілець) може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоча б ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Таке право забезпечується йому за допомогою негаторного позову.
Негаторний позов – це позадоговірна вимога власника, що володіє річчю, до третьої особи про усунення перешкод у здійсненні правомочностей користування і розпорядження майном.
Перешкодою у здійсненні правомочностей власника є неправомірні дії порушника цих прав. Порушення права розпорядження має місце в тих випадках, коли власник незаконно обмежується у можливості реалізації не тільки правомочності користування, але і розпорядження. Отже, негаторним позовом може бути захищене право власності і право законного володіння. Право на негаторний позов має власник, а також титульний власник, що володіють річчю, але позбавлені можливості користуватися чи розпоряджатися нею. Також заявити негаторний позов може особа, яка в установленому законом порядку набула речове право на чуже майно.
Підставою для подання позову є вчинення третьою особою перешкод власнику або законному володільцю (користувачу), посилання позивача на належне йому право користування, володіння і розпорядження майном, а також факти, що підтверджують дії відповідачів у створенні позивачу перешкод щодо здійснення ним цих правомочностей.
З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Міронекс» і ОСОБА_7 є власниками окремих нежитлових приміщень, які розташовані в одній будівлі по АДРЕСА_1 .
Отже, ТОВ «Міронекс» і ОСОБА_7 на праві спільної сумісної власності належать несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будівлі, зокрема стіни та фасад будівлі.
У червні 2018 року ТОВ «Міронекс» розпочало ремонтні роботи стін і фасаду будівлі без погодження з іншим співвласником, ОСОБА_7 . Представники останнього, ОСОБА_6 і ОСОБА_3 , висунули заперечення щодо проведення таких робіт.
Звертаючись до суду з негаторним позовом, ТОВ «Міронекс» просило суд усунути йому перешкоди в користуванні майном шляхом заборони ОСОБА_6 і ОСОБА_3 втручатися у проведення ремонтних робіт та заходити у приміщення готелю, а також зобов`язання відповідачів демонтувати металеву конструкцію біля титульної стіни будівлі.
ОСОБА_7 є співвласником стін і фасаду будівлі, внаслідок чого він не може бути позбавлений правомочностей відносно цього майна, в тому числі вирішувати через своїх представників питання щодо його ремонту.
За таких обставин суд не вправі покласти на ОСОБА_6 і ОСОБА_3 зобов`язання не втручатися у проведення ТОВ «Міронекс» ремонтних робіт цих елементів будівлі.
Також у справі відсутні належні та допустимі докази про те, що ОСОБА_6 і ОСОБА_3 створюють ТОВ «Міронекс» перешкоди у користуванні належним йому нежитловим приміщенням.
Висновок експертного дослідження №588ед/018 від 19 червня 2018 року (т. 1 а.с. 5-18) не є таким доказом.
Отже, суд першої інстанції правомірно керувався тим, що негаторний позов ТОВ «Міронекс» не підлягає задоволенню.
Посилання ТОВ «Міронекс» на обґрунтованість позову та неналежну оцінку судом досліджених доказів є безпідставними.
В цій частині суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини, внаслідок чого доводи апеляційної скарги про те, що суд не дотримався норм матеріального права, є помилковими.
Разом із тим, вирішуючи негаторний позов ОСОБА_7 суд першої інстанції припустився помилки.
Зібрані докази достовірно та достатньо не вказують на те, що ТОВ «Міронекс» і ОСОБА_7 є співвласниками приміщень загального користування (у тому числі допоміжних), механічного, електричного, сантехнічного та іншого обладнання всередині або за межами будівлі, яке обслуговує більше одного нежитлового приміщення.
Із технічної документації будівлі по АДРЕСА_1 (т. 1 а.с. 19-35), слідує що підвал площею 313,6 кв.м, до складу якого включена сходова 114 площею 10,2 кв.м, придбано ТОВ «Міронекс» за договором купівлі-продажу від 28 лютого 2015 року.
Вказана технічна документація узгоджується з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (т. 1 а.с. 37-38), згідно яких ТОВ «Міронекс» належить на праві власності будівля готелю з підвалом загальною площею 1749,5 кв.м.
Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи №615/018 від 7 листопада 2018 року (т. 1 а.с. 152-161) приміщення коридору І площею 5,3 кв.м, а також сходова клітка, яка до нього примикає, що показані на фрагменті поверхового плану та експлікації внутрішніх площ, не входять до складу об`єкту нерухомого майна – приміщення ресторану «Європа», загальною площею 268,6 кв.м, основною площею 193,0 кв.м, гаража, приміщення холодильних камер, що знаходяться по АДРЕСА_1 , право власності на які посвідчені договором дарування від 17 квітня 2003 року (реєстраційний №786).
У технічному паспорті на нежитлове приміщення по АДРЕСА_2 , складеному 28 серпня 2018 року Приватним підприємством «Старокостянтинівське бюро технічної інвентаризації» (т. 1 а.с. 86-89, 131-134) зазначено, що ОСОБА_7 належить нежитлове приміщення загальною площею 282,3 кв.м, до якого примикає приміщення загального користування (сходова клітина).
Цей технічний паспорт не відповідає змісту договору дарування від 17 квітня 2003 року (т. 1 а.с. 79, 157), за яким ОСОБА_7 набув приміщення ресторану «Європа» загальною площею 268,6 кв.м, та експлікації набутих останнім у власність приміщень (т. 1 а.с. 159-160), і є неналежним доказом.
У світлі заперечення ТОВ «Міронекс» факту наявності в підвалі будівлі по  АДРЕСА_1 , належного  ОСОБА_7  сантехнічного обладнання, сама по собі, довідка Комунального підприємства водопровідно-каналізаційного господарства «Водоканал» від 27 вересня 2018 року №01-15/549 (т. 1 а.с. 135) про встановлення ОСОБА_6 у підвальному приміщенні засобу обліку води, не є достатнім доказом.
Інші письмові докази, в тому числі документи про віднесення підвалу спірної будівлі до захисної споруди цивільного захисту, не підтверджує право ОСОБА_7 на це підвальне приміщення.
Отже, ОСОБА_7 не довів своє право власності або інше речове право на підвал нежитлового приміщення по АДРЕСА_1 , внаслідок чого це право не може бути захищене в порядку пред`явлення негаторного позову.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов неправильного висновку, що заявлений ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 позов про усунення перешкод у користуванні підвальним приміщенням і сходовою клітиною є обґрунтованим. Цей позов не підлягає задоволенню.

б) щодо вирішення вимог за первісним позовом про відшкодування майнової шкоди

Застосовані норми права

Частинами 1 і 2 статті 22 ЦК України встановлено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Як передбачено ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

За змістом норм ст. 1166 ЦК України юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди, є склад цивільного правопорушення. До його елементів належать протиправна поведінка завдавача шкоди, настання шкоди, причинний зв`язок між двома першими елементами і вина завдавача шкоди.
При цьому на потерпілого покладається обов`язок доведення факту заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір. У свою чергу, останній має довести відсутність своєї вини у завданні потерпілому шкоди.
ТОВ «Міронекс» обґрунтувало свої вимоги про відшкодування шкоди тим, що ОСОБА_6 і ОСОБА_3 пошкодили належне йому майно, внаслідок чого ним понесені витрати на ремонт речей.
На підтвердження цих вимог ТОВ «Міронекс» надало суду письмові докази, зокрема:
- договір про виконання роботи №2 від 1 грудня 2017 року (т. 1 а.с. 36), укладений між ТОВ «Міронекс» і Фізичною особою – підприємцем ОСОБА_9 , за умовами якого останній зобов`язався виконати поточний ремонт приміщення готелю «Случ»;
- акт прийняття-передачі виконаних робіт №6 від 19 червня 2018 року (т. 1 а.с. 39, 54), згідно якого в період з 15 до 19 червня 2018 року Фізична особа – підприємець ОСОБА_9 виконав ремонтні роботи, в тому числі з облицювання фасаду приміщення готелю «Случ» декоративним каменем;
- платіжне доручення №4297 від 19 червня 2018 року (т. 1 а.с. 40) про перерахування ТОВ «Міронекс» Фізичній особі – підприємцю ОСОБА_9 10 575 грн за виконану роботу;
- акт виконаних робіт від 25 червня 2018 року (т. 1 а.с. 41), відповідно до якого Фізична особа – підприємець ОСОБА_10 виконав роботу з встановлення дверної ручки на суму 50 грн;
- рахунок №22 від 25 червня 2018 року (т. 1 а.с. 42), виставлений Фізичною особою – підприємцем ОСОБА_10 на оплату вартості дверної ручки та робіт із її встановлення на суму 240 грн;
- платіжне доручення №4323 від 2 липня 2018 року (т. 1 а.с. 43) про перерахування ТОВ «Міронекс» Фізичній особі – підприємцю ОСОБА_10 240 грн за поставку та монтаж ручки;
- висновки органу національної поліції від 16 липня 2018 року (т. 1 а.с. 45, 47) щодо інциденту, який виник 19 червня 2018 року неподалік приміщення готелю «Случ» із участю  ОСОБА_6 і ОСОБА_11 .В.;
- наказ ТОВ «Міронекс» №1 від 22 червня 2018 року (т. 1 а.с. 48) про створення комісії з визначення розміру збитків, які 19 червня 2018 року завдані позивачеві діями  ОСОБА_6 і ОСОБА_3 ;
- акт ТОВ «Міронекс» про визначення розміру збитків від 25 червня 2018 року (т. 1 а.с. 49), згідно якого внаслідок пошкодження 19 червня 2018 року облицювальної плитки та дверної ручки позивачеві завдані збитки на суму 5 985 грн;
- рахунок на оплату №116 від 4 жовтня 2017 року, видаткову накладну №127 від 5 жовтня 2017 року та платіжне доручення №2016 від 5 жовтня 2017 року (т. 1 а.с. 52, 53, 55), відповідно до яких ТОВ «Міронекс» замовило, придбало та оплатило вартість декоративного облицювального каменю на суму 6 300 грн;
- висновок органу національної поліції від 25 липня 2018 року (т. 1 а.с. 103) щодо інциденту, який виник 4 липня 2018 року неподалік приміщення готелю «Случ» із участю  ОСОБА_6 ;
-  видаткову накладну №21 від 12 липня 2018 року та платіжне доручення №4363 від 10 липня 2018 року (т. 1 а.с. 106, 107), відповідно до яких ТОВ «Міронекс» придбало та оплатило вартість стійки-попільнички на суму 1 017 грн 60 коп.;
- рахунок №49 від 3 січня 2019 року (т. 1 а.с. 208), виставлений Фізичною особою – підприємцем ОСОБА_10 на оплату вартості дверних ручок з планкою та робіт із їх встановлення на сумі 2 105 грн;
- видаткову накладну №63 від 3 січня 2019 року (т. 1 а.с. 207), згідно якої ТОВ «Міронекс» придбало дверні ручки з планкою на суму 1 415 грн;
- акт виконаних робіт від 3 січня 2019 року (т. 1 а.с. 206), відповідно до якого Фізична особа – підприємець ОСОБА_10 виконав роботу з встановлення дверних ручок на суму 690 грн;
- платіжне доручення №79 від 11 січня 2019 року (т. 1 а.с. 209) про перерахування ТОВ «Міронекс» Фізичній особі – підприємцю ОСОБА_10 2 105 грн за поставку та монтаж ручок;
- акт ТОВ «Міронекс» про визначення розміру збитків від 3 січня 2019 року (т. 1 а.с. 205), згідно якого внаслідок пошкодження 28 грудня 2018 року дверної ручки дверей запасного входу позивачеві завдані збитки на суму 2 105 грн;
- висновок органу національної поліції від 4 січня 2019 року (т. 1 а.с. 212) щодо інциденту, який виник 28 грудня 2018 року у готелі «Случ» із участю Фурсова А.В.;
- рахунок №50 від 5 січня 2019 року (т. 1 а.с. 202), виставлений Фізичною особою – підприємцем ОСОБА_10 на оплату вартості дверей, дотягувача, ручки та робіт із їх встановлення на суму 14 280 грн;
- видаткову накладну №64 від 5 січня 2019 року (т. 1 а.с. 201), згідно якої ТОВ «Міронекс» придбало двері, дотягувач і дверну ручку на суму 12 530 грн;
- акт виконаних робіт від 24 січня 2019 року (т. 1 а.с. 250), відповідно до якого Фізична особа – підприємець ОСОБА_10 виконав роботу з встановлення дверей на суму 1 750 грн;
- платіжне доручення №78 від 11 січня 2019 року (т. 1 а.с. 203) про перерахування ТОВ «Міронекс» Фізичній особі – підприємцю ОСОБА_10 14 280 грн за поставку та монтаж дверей;
- акт ТОВ «Міронекс» про встановлення пошкодження від 5 січня 2019 року (т. 1 а.с. 247), яким встановлено, що 4 січня 2019 року ОСОБА_6 і ОСОБА_3 зламали двері запасного виходу, двері та ручка не можуть бути відновлені та підлягають заміні;
- акт ТОВ «Міронекс» про визначення розміру збитків від 5 січня 2019 року (т. 1 а.с. 204), згідно якого внаслідок пошкодження 4 січня 2019 року дверей запасного входу позивачеві завдані збитки на суму 14 280 грн;
- висновок органу національної поліції від 25 січня 2019 року (т. 1 а.с. 231-232, 246) щодо інциденту, який виник 4 січня 2019 року у готелі «Случ» із участю  ОСОБА_6 .
Під час перевірок обставин інцидентів органами національної поліції ОСОБА_6 визнав, що 19 червня та 28 грудня 2018 року він пошкодив ручки вхідних дверей нежитлових приміщень, а 4 січня 2019 року – двері сауни ТОВ «Міронекс».
Ці обставини визнані ОСОБА_6 у суді та не підлягають доказуванню.
Фактичне визнання ОСОБА_6 обставин інцидентів у сукупності з указаними письмовими доказами дають підстави для висновку, що 19 червня, 28 грудня 2018 року та 4 січня 2019 року  ОСОБА_6 пошкодив майно ТОВ «Міронекс», у зв`язку з чим останньому завдано майнової шкоди у розмірі 16 625 грн (240 НОМЕР_1 ).
ОСОБА_6 не спростував належними та допустимими доказами зазначений розмір збитків.
Суд першої інстанції помилково виходив з того, що в цій частині вимог позов ТОВ «Міронекс» є необґрунтованим.
Наразі, матеріали справи не містять належних і допустимих доказів про те, що внаслідок зняття ОСОБА_6 і ОСОБА_3 декоративного каменю зі стіни фасаду ТОВ «Міронекс» спричинені збитки. Крім того, відсутні докази про вчинення ОСОБА_3 будь-яких неправомірних дій, які знаходяться у прямому причинному зв`язку із завданням ТОВ «Міронекс» шкоди. Не доведено і факт викрадення ОСОБА_6 стійки-попільнички.
Отже, суд першої інстанції правильно керувався тим, що за даними епізодами ТОВ «Міронекс» не довело склад цивільного правопорушення як юридичну підставу відповідальності ОСОБА_6 і ОСОБА_3 перед ним за завдані збитки, тому в цій частині його позов не підлягає задоволенню.
Доводи апеляційної скарги не спростовують указаного висновку суду.

3.Висновки суду апеляційної інстанції

Не врахувавши вказаних обставин і норм чинного законодавства, суд першої інстанції помилково виходив з того, що позов ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні підвальним приміщенням і сходовою клітиною є обґрунтованим, а позов ТОВ «Міронекс» про відшкодування шкоди не підлягає задоволенню в цілому, тому ухвалене ним рішення не може залишатися в силі.
З огляду на викладене, з ОСОБА_6 на користь ТОВ «Міронекс» слід стягнути 16 625 грн майнової шкоди. У свою чергу, ТОВ «Міронекс» повинно передати ОСОБА_6 пошкоджене майно, яке має певну цінність.
В решті висновки суду ґрунтуються на зібраних доказах, а ухвалене ним рішення відповідає вимогам закону.

Щодо судових витрат

Вирішуючи питання про зміну розподілу судових витрат, суд апеляційної інстанції враховує положення ст. 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову – на відповідача, у разі відмови в позові – на позивача, у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Первісний позов ТОВ «Міронекс» містить одну вимогу немайнового характеру (усунення перешкод у користуванні майном) та одну вимогу майнового характеру (відшкодування шкоди) з ціною позову 22 878 грн, а зустрічний позов ОСОБА_6 – одну вимогу немайнового характеру (усунення перешкод у користуванні майном).
Первісний позов у частині вимоги майнового характеру задоволено відносно ОСОБА_6 на суму 16 625 грн, тобто на 72,67% (16625х100:22878), а тому з останнього на користь ТОВ «Міронекс» слід присудити судовий збір за подання позову у розмірі 1 280 грн 45 коп. (1762х72,67%).
В зустрічному позові ОСОБА_6 відмовлено, внаслідок чого понесені ним витрати зі сплати судового збору не підлягають відшкодуванню.
За наслідками розгляду справи в суді апеляційної інстанції з ОСОБА_6 на користь апелянта має бути стягнуто 2 977 грн 88 коп. судового збору за подання апеляційної скарги ((1280,45+704,80)х150%).
На обґрунтування свого позову про усунення перешкод у користуванні майном ТОВ «Міронекс» понесло витрати на проведення будівельно-технічної експертизи у розмірі 3 000 грн (т. 1 а.с. 50). У цій частині в позові ТОВ «Міронекс» відмовлено, тому ці витрати не можуть бути покладені на відповідачів.
Також ТОВ «Міронекс» понесло витрати на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 8 000 грн (т. 4 а.с. 40, 44). Первісний позов задоволено щодо ОСОБА_6 лише в частині майнової вимоги на 72,67%, тобто в цілому на 36,34% (72,67х50%), а в зустрічному позові відмовлено. За таких обставин з ОСОБА_6 на користь ТОВ «Міронекс» слід присудити 5 453 грн 60 коп. витрат на правову допомогу ((4000х36,34%) НОМЕР_2 ).

Керуючись ст.ст. 141, 367, 374, 376, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Міронекс» задовольнити частково.
Рішення Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 16 жовтня 2019 року про відмову у первісному позові про відшкодування шкоди та часткове задоволення зустрічного позову скасувати і в цій частині вимог ухвалити нове судове рішення, розподіл судових витрат змінити.
Первісний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Міронекс» про відшкодування шкоди задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_6 (місце проживання – АДРЕСА_5 ; паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 , виданий 3 березня 2011 року Старокостянтинівським районним відділом Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Міронекс» (місцезнаходження – 02002, місто Київ, вулиця Марини Раскової, 23, офіс 624; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України – 38807122) 16 625 гривень майнової шкоди та 1 280 гривень 45 копійок судового збору за подання позову, а всього – 17 905 гривень 45 копійок.
Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Міронекс» (місцезнаходження – 02002, місто Київ, вулиця Марини Раскової, 23, офіс 624; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України – 38807122) передати  ОСОБА_6 (місце проживання – АДРЕСА_5 ; паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 , виданий 3 березня 2011 року Старокостянтинівським районним відділом Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області) дві пошкоджені дверні ручки та пошкоджені двері з комплектуючими матеріалами.
В решті первісного позову про відшкодування шкоди відмовити.
В зустрічному позові  ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7  до Товариства з обмеженою відповідальністю «Міронекс» про усунення перешкод у користуванні підвальним приміщенням і сходовою клітиною по АДРЕСА_1 , відмовити.
В решті рішення суду залишити без змін.
Стягнути з  ОСОБА_6 (місце проживання – АДРЕСА_5 ; паспорт громадянина України серії НОМЕР_3 , виданий 3 березня 2011 року Старокостянтинівським районним відділом Управління Міністерства внутрішніх справ України в Хмельницькій області) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Міронекс» (місцезнаходження – 02002, місто Київ, вулиця Марини Раскової, 23, офіс 624; ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України – 38807122) 2 977 гривень 88 копійок судового збору за подання апеляційної скарги та 5 453 гривні 60 копійок витрат на професійну правничу допомогу, а всього – 8 431 гривню 48 копійок судових витрат.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 25 червня 2020 року.

Судді:                                                        О.І. Ярмолюк

                                                                       А.В. Купельський

                                                                       Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції – Андрощук Є.М.        
Доповідач – Ярмолюк О.І.                                                        Категорія 5