30.09.20
22-ц/812/1491/20
Справа №472/540/20 Головуючий суду першої інстанції – Орленко Л.О.
Провадження №22-ц/812/1491/20   Доповідач суду апеляційної інстанції – Локтіонова О.В.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И

30 вересня 2020 року                                                          м.Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого – Локтіонової О.В.,
суддів: Колосовського С.Ю., Лівінського І.В.,
із секретарем судового засідання – Цуркан І.І.,
за участі представника позивача – Зачковського П.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на ухвалу Веселинівського районного суду Миколаївської області від 10 червня 2020 року, постановлену за заявою ОСОБА_1 , яка подана через її представника ОСОБА_2 , про забезпечення позову до акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – ОСОБА_3 , про визнання зобов`язання виконаним та припинення іпотечного договору,
В С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року ОСОБА_1 подала до суду позов до акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (далі – АТ КБ «Приватбанк» або Банк) про визнання виконаними зобов`язання за кредитним договором №NKVSGA0000000001, укладеним 10 липня 2008 року між нею та                                 АТ КБ «Приватбанк», а також припинення дії договору іпотеки від 10 липня 2008 року, укладеного між Банком та  ОСОБА_3 , предметом якого є житловий будинок по  АДРЕСА_1 і земельна ділянка за вказаною адресою загальним розміром 974 кв.м.
Того ж дня, ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення її позову шляхом заборони суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно вчиняти реєстраційні дії щодо предмета іпотеки, а саме земельної ділянки із кадастровим номером 4821755100:03:028:0095 по АДРЕСА_1 та розташованого на ній житлового будинку.
Обґрунтовуючи свою заяву, позивач вказувала, що 26 квітня 2020 року нею отримано письмову вимогу АТ КБ «Приватбанк» щодо погашення кредитної заборгованості з попередженням у разі її несплати звернення стягнення на предмет іпотеки.
Посилаючись на те, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду ОСОБА_1 просила задовольнити її заяву про забезпечення позову.
Ухвалою Веселинівського районного суду Миколаївської області від 10 червня 2020 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено.
Суб`єктам державної реєстрації прав на нерухоме майно заборонено вчиняти будь-які реєстраційні дії щодо предмета іпотеки, а саме земельної ділянки із кадастровим номером 4821755100:03:028:0095 по АДРЕСА_1 та розташованого на ній житлового будинку.
Постановляючи таку ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами існує спір, а у разі невжиття заходів забезпечення позову предмет іпотеки може бути реалізований.
Не погодившись з ухвалою суду, Банк подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права просив ухвалу суду скасувати.
Апелянт вказував, що суд першої станції обґрунтовував свою ухвалу припущеннями, не посилаючись на докази, які б свідчили про наміри Банку реалізувати спірне майно.
Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
З матеріалів справи вбачається, що 10 липня 2008 року між ОСОБА_1 та Банком укладено кредитний договір №NKVSGA0000000001 строком до 10 липня 2018 року на суму 294 977 грн.
Того ж дня, між Банком та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки №NKVSGA0000000001, предметом якого є житловий будинок по АДРЕСА_1 і земельна ділянка за вказаною адресою загальним розміром 974 кв.м.
Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 06 жовтня 2011 року за позовом Банку з позивача стягнуто заборгованість за вказаним кредитним договором у сумі 277 635,73 грн. Право вимоги у Банку щодо дострокового стягнення кредитних коштів виникло на час звернення до суду, а саме 23 червня 2009 року.
04 серпня 2017 року приватним нотаріусом вчинявся виконавчий напис №10617 про стягнення з ОСОБА_1 кредитної заборгованості за період з 10.07.2008 р. по 04.05.2017 р.
Вказаний виконавчий напис заочним рішенням Веселинівського районного суду Миколаївської області від 18.12.2018 р., залишеним без змін постановою суду апеляційної інстанції від 02.10.2019 р., визнано таким, що не підлягає виконанню. 
У квітні та липні 2020 року Банком складено на надіслано ОСОБА_1 та ОСОБА_3 письмові вимоги про усунення порушень за вищезазначеним кредитним договором. У вказаних вимогах Банком зазначено про наявність кредитної заборгованості, а також попереджено, що у випадку невиконання даних вимог, буде здійснено звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом реалізації заставного майна на публічних торгах.
На підтвердження відсутності заборгованості за кредитним договором позивачем надано квитанції про погашення боргу. 
Відповідно до ст.ст.149, 150 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Серед іншого, позов може бути забезпечено шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого перебуває справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, у тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті – це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя й задоволених вимог позивача (заявника).
Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 №9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Зважаючи на обставини справи, позовні вимоги та надані докази, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, дійшов правильного висновку про необхідність забезпечення позовної заяви  ОСОБА_1 вказаним ним способом, оскільки реалізація предмету іпотеки під час розгляду справи про відсутність чи наявність заборгованості за кредитним договором, про наміри реалізації якого вказано Банком у повідомленні позивачу та третій особі, може призвести до ускладнення ефективного захисту або поновлення порушених прав позивача, за захистом яких вона звернулася до суду.
Обраний вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позивачем вимогами.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки вона постановлена з дотриманням вимог законодавства.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення, а ухвалу Веселинівського районного суду Миколаївської області від 10 червня 2020 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України, може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту.

Головуючий         О.В. Локтіонова 

Судді        С.Ю. Колосовський
       
І.В. Лівінський

Повний текст постанови складено 30 верес ня 2020 року.