УХВАЛА

21 липня 2020 року 
м. Київ

Справа №  916/1109/18 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Селіваненка В.П. (головуючий), Булгакової І.В. і Львова Б.Ю.
за участю секретаря судового засідання Хахуди О.В.,

представників учасників справи:
позивача - акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" - Лисенко В.О., 
відповідача - товариства з обмеженою відповідальністю "Одесагаз-постачання"- Кімлик І.В., Ярош З.В.,

розглянув матеріали касаційної скарги акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі - Компанія)
на рішення господарського суду Одеської області від 09.04.2019 (головуючий   суддя Волков Р.В., судді Невінгловська Ю.М. і Цісельський О.В. ) та 
постанову Південно-Західного апеляційного господарського суду від 19.03.2020 (головуючий суддя - Богатир К.В., судді Мишкіна М.А. і Бєляновский В.В.)
зі справи № 916/1109/18
за позовом Компанії 
до товариства з обмеженою відповідальністю "Одесагаз-постачання" 
(далі - Товариство)
про стягнення 188 886 732,85 грн.
РУХ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
1. Позов було подано про стягнення заборгованості в сумі 188   886   732,85 грн., з яких: 93   424   423,17 грн. пені, 23   466   057,10 грн. - 3% річних від простроченої суми та 71   996   252,58 грн. "інфляційних втрат".
2. Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору купівлі-продажу природного газу від 28.10.2016  № 16-482-Н  (далі - Договір) у частині строків оплати отриманого за Договором природного газу, у зв`язку з чим відповідачу нараховані пеня відповідно до умов Договору, "інфляційні втрати" та 3% річних.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

3. Рішенням господарського суду Одеської області від 09.04.2019: позовні вимоги задоволено частково; стягнуто з Товариства на користь Компанії 934   244,23 грн. пені та 23   466 057,10 грн. - 3% річних і 381 638, 02 грн. витрат зі сплати судового збору; в іншій частині позову відмовлено. 
4. Рішення місцевого господарського суду в частині вирішення питання стягнення 1% пені від заявленого до стягнення розміру пені та 3% річних мотивовано тим, що відповідачем порушено встановлені Договором строки оплати поставленого позивачем природного газу. В частині відмови в задоволенні решти позовних вимог суд зазначив про надмірно великий розмір нарахованої позивачем пені і про недоведеність наявності збитків, завданих позивачу зі сторони відповідача, а також про відсутність підстав для нарахування "інфляційних втрат" у зв`язку із встановленням судом прострочення сплати заборгованості відповідачем у період менший, ніж місяць. Місцевий господарський суд врахував відсутність заборгованості у відповідача перед позивачем за Договором на момент звернення останнього до суду з відповідним позовом та на момент розгляду справи. Крім того, суд першої інстанції звернув увагу на залежність розрахунків з боку відповідача за газ від своєчасності розрахунків населення за спожитий природний газ та від дій учасників відносин з організації розрахунків за природний газ шляхом перерахування субвенцій з державного бюджету України місцевим бюджетам.
5. Постановою Південно-Західного апеляційного господарського суду від 17.07.2019 рішення місцевого господарського суду скасовано, в задоволенні позову відмовлено.
6. Постановою Верховного Суду від 11.12.2019 скасовано постанову Південно-Західного апеляційного господарського суду від 17.07.2019, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
7. За результатами нового розгляду справи постановою Південно-Західного апеляційного господарського суду від 19.03.2020:  скасовано рішення господарського суду Одеської області від 09.04.2019 у частині задоволення позовних вимог та розподілу судових витрат; постановлено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено; судові витрати за подання позову покладено на позивача; рішення місцевого господарського суду в частині відмови у задоволенні позову залишено без змін; стягнуто з Компанії на користь Товариства судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 925 050 грн. 
8. Постанова суду апеляційної інстанції мотивована відсутністю правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки:
- Товариство не здійснювало розрахунки за Договором за рахунок "власних коштів", а розраховувалося лише шляхом автоматичного розподілу коштів населення, укладення спільних протокольних рішень та перерахування коштів на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 04.03.2002 №256 "Про затвердження Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету" (далі - Порядок № 256);
- підставою для стягнення пені, 3 % річних, та "інфляційних втрат" за порушення грошового зобов`язання у даній конкретній справі могла б бути наявність суми основного боргу, що не була предметом регулювання за спільними протокольними рішеннями про організацію взаєморозрахунків, Порядку № 256, спеціального Порядку розрахунків за спожитий природний газ та Алгоритму розподілу коштів на поточні рахунки із спеціальним режимом використання і яка була б несвоєчасно сплачена відповідачем за рахунок власних коштів;
- отже, відповідач здійснював оплату за природний газ у порядку та на умовах, визначених постановою Кабінету Міністрів України від 30.09.2015 № 792 "Про вдосконалення порядку розрахунків за спожитий природний газ"                             (далі -Постанова №792), постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2516 "Про затвердження Алгоритму розподілу коштів, що надходять на поточні рахунки із спеціальним режимом використання постачальників природного газу, на яких покладені спеціальні обов`язки" (далі - Алгоритм), на підставі спільних протокольних рішень, укладених відповідно до умов постанови Кабінету Міністрів України від 11.01.2005 № 20 "Про затвердження Порядку перерахування деяких субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг, субсидій та компенсацій" (далі - Порядок №20), також на підставі Порядку № 256, але одночасно із дотриманням умов пунктів 6.1, 6.2 Договору в частині, що не суперечить вказаним нормативно-правовим актам; при цьому порядок та строки розрахунків між сторонами Договору фактично були змінені, прострочення виконання грошового зобов`язання на умовах Договору не відбулося, а тому правові підстави для нарахування відповідачу пені, 3 % річних та інфляційних втрат відсутні.
Короткий зміст вимог касаційної скарги

9. У касаційній скарзі до Верховного Суду (з додатковими поясненнями до неї) Компанія просить: скасувати рішення господарського суду Одеської області від 09.04.2019 у частині відмови у стягненні "інфляційних втрат" у сумі 71 996 252,58 грн. та пені у сумі 92 490 178,94 грн.; скасувати постанову Південно-Західного апеляційного господарського суду від 19.03.2020 у справі №916/1109/18 повністю; прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Компанії повністю; судові витрати зі сплати судового збору за розгляд касаційної скарги покласти на відповідача. 
АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

10. Суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21.11.2019 у справі №902/517/18, від 22.11.2019 у справі №916/2286/19, від 28.11.2019 у справі №925/74/19, від 12.03.2019 у справі №910/3657/18, від 21.02.2018 у справі №910/16072/16, від 17.04.2018 у справі №918/1395/15, від 12.06.2018 у справі №922/1010/16, від 31.07.2019 у справі №921/739/17-г/5, від 08.08.2019 у справі №905/1449/19, від 20.08.2019 у справі №921/574/17-г/5, від 15.10.2019 у справі №910/16181/18, від 04.05.2018 у справі №908/1453/14 та у постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 31.05.2019 у справі №924/296/18.

11. Суди попередніх інстанцій неправильно застосували норми матеріального права, порушили норми процесуального права, що унеможливило повне встановлення обставин, які мають суттєве значення для правильного вирішення спору. 

12.  Зменшення судом першої інстанції розміру пені суперечить принципам розумності, справедливості, добросовісності, що призводить до зловживання з боку боржника. При зменшенні розміру пені суд мав врахувати: майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, які беруть участь у зобов`язанні. Крім того, суд повинен був дати належну правову оцінку доказам, наданим сторонами в обґрунтування своїх позицій, щодо наявності чи відсутності збитків. Суд не мав права застосовувати до спірних правовідносин статтю 233 ЦК України, не встановивши всіх обставин, з`ясування яких передбачене згаданою нормою. 

13. Від Компанії до Суду надійшло клопотання про долучення до матеріалів справи "оновленого розрахунку, який не містить будь-яких нарахувань, а саме: штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних нарахувань на кошти, які були отримані Компанією на підставі укладених спільних протокольних рішень про організацію взаєморозрахунків за природний газ відповідно до постанови КМУ №20 від 11.01.05". Компанія просила Суд  здійснювати розгляд справи з урахуванням оновленого розрахунку. 

14. У поданих до Суду додаткових поясненнях Компанія звертає увагу Верховного Суду на постанову Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 26.06.2020 у справі №904/1210/18, якою скасовано рішення судів попередніх інстанцій, а справу № 904/1210/18 передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Компанія зазначає, що правовідносини у цій справі №916/1109/18 та у справі № 904/1210/18 за характером спору та сферою правого регулювання є подібними та просить врахувати правові висновки, викладені у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 26.06.2020 у справі №904/1210/18, при розгляді даної справи № 916/1109/18.

Доводи, викладені у відзиві на касаційну скаргу

15. У відзиві на касаційну скаргу Товариство зазначає, що касаційна скарга є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, оскільки: 

- позивач у касаційній скарзі як на підставу касаційного оскарження посилається на пункт 1 частини другої статті 287 ГПК України; тобто у разі подання касаційної скарги на підставі наведеної норми у скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні; при цьому висновки, зроблені судом апеляційної інстанції в оскаржуваній постанові, аналогічні висновкам, зробленим щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеним у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 31.05.2019 у справі № 924/296/18; таким чином, відсутні підстави для касаційного оскарження судових рішень попередніх інстанцій відповідно до пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України; позивач у касаційній скарзі не вказує інших підстав для касаційного оскарження, передбачених частиною другою статті 287 ГПК України, тому касаційне  провадження підлягає закриттю; 

- приймаючи постанову, суд апеляційної інстанції повно і всебічно з`ясував обставини, на які посилалися сторони як на підставу своїх вимог і заперечень; 

- постанова суду апеляційної інстанції прийнята на основі повного, всебічного і об`єктивного дослідження обставин справи, висновки суду відповідають цим обставинам, їм надана вірна юридична оцінка з правильним застосуванням норм як матеріального, так і процесуального права. 

Відтак Товариство просить відмовити у задоволенні касаційної скарги, а постанову Південно-Західного апеляційного господарського суду від 19.03.2020 у справі   № 916/1109/18 залишити без змін. 

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
16. Компанія (продавець) та Товариство (покупець), керуючись   Законом України "Про ринок природного газу"   та   постановою Кабінету Міністрів України  від 01.10.2015 №758 "Про затвердження Положення про покладення спеціальних обов`язків на суб`єктів ринку природного газу для забезпечення загальносуспільних інтересів у процесі функціонування ринку природного газу (відносини у перехідний період)», уклали Договір, відповідно до умов якого:
- продавець зобов`язується передати покупцеві у 2016 - 2017 роках природний газ, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити його на умовах цього договору (пункт 1.1);
- природний газ, що передається за цим Договором, використовується покупцем виключно для постачання побутовим споживачам (пункт 1.2);
- продавець передає покупцеві з 01 жовтня 2016 року по 31 березня 2017 року (включно)      природний газ обсягом до 436   131,184 тис. куб. метрів (пункт 2.1 з урахуванням додаткових угод  від 30.11.2016 №1, від 20.01.2017 №2); 
- сторонами узгоджено, що приймання-передача природного газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці, оформлюється актом приймання-передачі (пункт 3.2); 
- підписаний акт є підставою для остаточних розрахунків між сторонами (пункт 3.3); 
- оплата за природний газ здійснюється Покупцем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця купівлі-продажу природного газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий природний газ, крім фактично переданого природного газу, визначеного абзацом третім цього пункту,  здійснюється до 25 числа (включно) місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу газу. 
Остаточний розрахунок з оплати вартості придбаного природного газу на суму наданих побутовим споживачам пільг, субсидій та компенсацій проводиться за процедурою, визначеною Порядком № 20, і має бути здійснений протягом 90 днів з 1 числа місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу. У разі, якщо продавець протягом 5 робочих днів з дати надходження спільного протокольного рішення не підпише його, зазначений строк оплати вартості природного газу продовжується на кількість днів, що дорівнює кількості днів, які перевищують цей 5-денний строк.
Вартість фактично переданого природного газу, яка підлягає сплаті грошовими коштами за процедурою, передбаченою абзацом третім цього пункту, визначається на підставі актів звіряння розрахунків (в тому числі, коригуючих актів) за відповідний місяць, підписаних покупцем та розпорядником коштів місцевого бюджету, оригінали яких надаються покупцем продавцеві до 25 числа (включно) місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу.
У разі ненадання покупцем продавцеві до 25 числа (включно) передбачених в абзаці четвертому цього пункту актів звіряння розрахунків за відповідний місяць, остаточний розрахунок за весь фактично переданий у відповідному місяці купівлі-продажу природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу газу.
Покупець зберігає за собою право надати акт звіряння розрахунків, передбачений в абзаці четвертому цього пункту, до закінчення 90 (дев`яностого) дня, що відраховується з 1 числа місяця, що настає за місяцем, в якому була здійснена купівля-продаж природного газу. При цьому у випадку, якщо Покупець надасть Продавцеві передбачений абзацом четвертим цього пункту акт звіряння пізніше 25 числа (включно) місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу газу, але до закінчення 90 днів, що відраховуються з 1 числа місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу, то розрахунок за придбаний покупцем газ, у частині суми, зазначеної в такому акті звіряння, буде здійснюватись в порядку, передбаченому абзацом третім цього пункту, але з такими особливостями. З дати надання Продавцеві покупцем зазначеного вище акта звіряння припиняється нарахування Продавцем неустойки, 3% річних, а також інфляційних збитків на суму, зазначену в такому акті звіряння, на період з дати надання акта звіряння Продавцеві і до закінчення 90 днів, що відраховуються з 1 числа місяця, що настає за місяцем купівлі-продажу природного газу. Остаточний розрахунок за придбаний покупцем природний газ в частині, що підлягає оплаті за процедурою, передбаченою Порядком № 20, має бути здійснений до закінчення 90 (дев`яностого) дня, що відраховується з 1 числа місяця, що настає за місяцем, в якому була здійснена купівля-продаж природного газу, за виключенням випадків, коли продавець протягом 5 робочих днів з дати надходження спільного протокольного рішення не підпише його, то зазначений строк оплати вартості природного газу продовжується на кількість днів, що дорівнює кількості днів, які перевищують цей 5-денний строк.
Покупець може ініціювати проведення розрахунку за придбаний природний газ за процедурою, передбаченою Порядком №20,   і після спливу 90-денного строку, передбаченого абзацом третім цього пункту (пункт 6.1);
- оплата за природний газ здійснюється з поточного рахунку із спеціальним режимом використання покупця на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця кожного банківського дня розрахункового місяця згідно з нормативами розподілу коштів, затвердженими відповідною постановою НКРЕКП (пункт 6.2);
- за наявності заборгованості за попередні періоди покупець перераховує кошти з поточного рахунку на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця. При цьому кошти, які надійшли від покупця, зараховуються як передоплата за умови відсутності заборгованості за цим Договором (пункт 6.3);
- за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим договором (пункт 7.1);
- у разі невиконання покупцем пункту 6.1 цього Договору він зобов`язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню в розмірі облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожний день його прострочення (пункт 7.2).
17. На виконання умов Договору Компанія поставила Відповідачу протягом жовтня 2016 року - березня 2017 року природний газ на загальну суму                        2 677 767 173,10 грн., що підтверджується відповідними актами приймання-передачі природного газу.    Відповідач здійснив повну оплату за поставлений газ на суму 2  677  767 173,10 грн., проте з порушенням строків оплати, встановлених Договором. 
18. Розрахунки за Договором проводилися таким чином: 
- 1 996 857 198, 20 грн. -    шляхом перерахування коштів з поточного рахунку із спеціальним режимом використання покупця на поточний рахунок із спеціальним режимом використання продавця відповідно до Алгоритму; 
- 680 909 974,88 грн. -    шляхом перерахування коштів Головним управлінням Державної казначейської служби України в Одеській області на рахунок позивача, а саме:    673 416 505,81 грн. -   відповідно до укладених 162 спільних протокольних рішень    (далі - СПР) "Про організацію взаєморозрахунків за природний газ та теплопостачання за рахунок коштів Загального фонду Державного бюджету України", що підтверджується копіями відповідних спільних протокольних рішень та платіжних доручень за період з 27.12.2016 по 27.12.2017;  
- 7      493 469,07 грн. - відповідно до   Порядку №256, які сплачені платіжним дорученням  від 07.02.2018 №3.
19. Частково задовольняючи позовні вимоги, місцевий господарський суд виходив з такого: 
- розрахунок 3% річних є вірним, тому позовні вимоги про стягнення 23   466   057, 10 грн. - 3% річних підлягають задоволенню; 
- у стягненні "інфляційних витрат" слід відмовити, оскільки судом встановлено, що термін прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати отриманого природного газу за кожен період окремо становить менше одного місяця. 
Врахувавши конкретні обставини даної справи і керуючись статтею 551 ЦК України та статтею 233 Господарського кодексу України, місцевий господарський суд дійшов також висновку про наявність підстав для  зменшення заявленої до стягнення пені до 1%.
20. Суд апеляційної інстанції у прийнятті оскаржуваної постанови виходив з того, що:
- відповідач не здійснював розрахунки за Договором за рахунок "власних" коштів, а розраховувався лише шляхом автоматичного розподілу коштів населення, укладення спільних протокольних рішень та перерахування коштів на підставі Порядку №256; 
- у частині поставки природного газу на суму 1 996 857 198, 20 грн., за який розрахунок з позивачем відбувався коштами від населення через рахунки відповідача та позивача із спеціальним режимом використання, тобто за особливою процедурою та на підставі спеціального порядку проведення розрахунків за спожитий природний газ, встановленого постановою Кабінету Міністрів України, неможливе застосування порядку та строків оплати, встановлених пунктом 6.1 Договору. Адже фактично державою через відповідні нормативно-правові акти був встановлений інший порядок розрахунків за поставлений природний газ, який є відмінним від порядку розрахунків (в тому числі й по строках оплати), встановленого умовами договору. Оскільки сторони договору при виконанні його умов застосували саме спеціальний порядок розрахунків згідно з постановами уряду, то будь-якого прострочення оплати з боку відповідача на умовах договору не відбулося;
-    правовідносини щодо проведення розрахунків між сторонами Договору в частині, що стосується розміру пільг та субсидій, отриманих населенням на відповідній території діяльності відповідача, зазнають імперативного регулюючого впливу держави, яка приймає законодавчі акти щодо: виділення відповідних субвенцій на фінансування пільг і субсидій; соціального захисту відповідних категорій громадян та їх гарантій. Отже, на виконання таких законодавчих актів держава в особі відповідних державних органів приймає підзаконні нормативні акти. Таким чином,   незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання      між сторонами договору в частині, в якій держава компенсуватиме витрати за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства. Тобто, підписавши спільні протокольні рішення про організацію взаєморозрахунків на суму 673 416 505,81 грн., сторони у такий спосіб погодилися зі зміною порядку та строків проведення розрахунків за поставлений природний газ за Договором, що стосується вказаної суми. Тому застосування умов Договору щодо строку оплати в цій частині є неможливим, і будь-яке прострочення оплати з боку відповідача у вказаній сумі  відсутнє;
- аналогічного правового висновку дійшов апеляційний господарський суд  стосовно оплати позивачу за поставлений природний газ за рахунок державних коштів на суму 7 493 469,07 грн. відповідно до Порядку № 256.  Позивач, отримавши від держави вказані кошти без будь-яких заперечень, тим самим своїми діями погодив зміну порядку та строків проведення розрахунків за поставлений природний газ за Договором, що стосується згаданої суми. Тому застосування умов Договору щодо строку оплати в цій частині є неможливим, і будь-яке прострочення оплати з боку відповідача у вказаній сумі також відсутнє;
- для нарахування пені на підставі пункту 7.2 Договору, 3 % річних та "інфляційних втрат" на підставі   статті 625 ЦК України необхідно, щоб відповідач здійснив оплату отриманого газу власними коштами поза межами порядку і строків, визначених спільними протокольними рішеннями, Порядку № 256, спеціального Порядку розрахунків за спожитий природний газ та Алгоритму розподілу коштів на поточні рахунки із спеціальним режимом використання і яка була б несвоєчасно здійснена відповідачем за рахунок власних коштів;
- разом з тим судом першої інстанції не встановлено, а матеріалами справи не підтверджено наявності суми боргу, яку відповідач несвоєчасно сплатив би за рахунок власних коштів; наведений позивачем розрахунок пені, 3 % річних та "інфляційних втрат" не відповідає встановленим обставинам справи, а, отже, немає правових підстав для застосування положень статті   611   та частини другої статті   625 ЦК України, пункту 7.2 Договору і для стягнення з відповідача  93   424   423,17 грн. пені, 23   466   057,10 грн. - 3 % річних і 71   996   252,58 грн. "інфляційних втрат".
ДЖЕРЕЛА ПРАВА 

21. Частина перша статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів":

- висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

22. Господарський процесуальний кодекс України:

частина четверта статті 236:
- при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду;
частина друга статті 287: 
- підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу; 

частина третя статті 310:

- підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо:

1) суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу; або

2) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження; або

3) суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або

4) суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів; 

пункти 4  і 5 частини першої статті 296:

- суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо: після відкриття касаційного провадження виявилося, що Верховний Суд у своїй постанові викладав висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, або відступив від свого висновку щодо застосування норми права, наявність якого стала підставою для відкриття касаційного провадження, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку, коли Верховний Суд вважає за необхідне відступити від такого висновку); після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 287 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

23. Верховний Суд зазначає, що подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду касаційної інстанції визначається обставинами кожної конкретної справи. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 06.09.2017 у справі № 910/3040/16.

При цьому під судовими рішеннями у справах зі спорів, що виникли з подібних правовідносин, слід розуміти такі, де аналогічними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин.

Щодо визначення подібності правовідносин Верховний Суд звертається до правової позиції, викладеної у мотивувальних частинах постанов Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2018 у справі №305/1180/15-ц (абзац вісімнадцятий), від 19.06.2018 у справі №922/2383/16 (пункт 5.5), від 12.12.2018 у справі                                   №3007/11(абзац двадцятий), від 16.01.2019 у справі №757/31606/15-ц (абзац вісімнадцятий).

Крім того, Верховний Суд зазначає, що подібність правовідносин визначається за їхніми елементами, зокрема суб`єктами, об`єктами та змістом (правами й обов`язками суб`єктів правовідносин) у конкретній справі.
24. Звертаючись з касаційною скаргою та обґрунтовуючи підставу касаційного оскарження судових рішень зі справи, передбачену пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, скаржник посилався на те, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного, зокрема, у постановах Верховного Суду від 21.11.2019 у справі №902/517/18, від 22.11.2019 у справі №916/2286/19, від 28.11.2019 у справі №925/74/19, від 12.03.2019 у справі №910/3657/18, від 21.02.2018 у справі №910/16072/16, від 17.04.2018 у справі №918/1395/15, від 12.06.2018 у справі №922/1010/16, від 31.07.2019 у справі №921/739/17-г/5, від 08.08.2019 у справі №905/1449/19, від 20.08.2019 у справі №921/574/17-г/5, від 15.10.2019 у справі №910/16181/18, від 04.05.2018 у справі №908/1453/14 та у постанові об`єднаної палати Верховного Суду від 31.05.2019 у справі №924/296/18.
25. За результатами розгляду матеріалів касаційної скарги встановлено таке.

25.1. Відсутні підстави вважати, що висновки апеляційного господарського суду в цій справі прийняті без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 12.06.2018 зі справи №922/1010/16, від 08.08.2019 зі справи № 905/1449/19, від 04.05.2018 зі справи №908/1453/14,  від 21.02.2018 зі справи № 910/16072/16, оскільки у даній справі та у справах, на які посилається скаржник, суди дійшли відповідних висновків не у зв`язку з неоднаковим застосуванням норм права, а у зв`язку з наявністю різних обставин у вказаних справах, що формують зміст правовідносин, та їх різної оцінки судами у кожному конкретному випадку. 
25.2. В інших справах, на рішення Верховного Суду в яких посилався скаржник (від 21.11.2019 у справі №902/517/18, від 22.11.2019 у справі №916/2286/18, від 28.11.2019 у справі №925/74/19, від 12.03.2019 у справі №910/3657/18, від 17.04.2018 у справі №918/1395/15, від 31.07.2019 у справі №921/739/17-г/5, від 20.08.2019 у справі №921/574/17-г/5, від 15.10.2019 у справі №910/16181/18) рішення попередніх судових інстанцій були скасовані Верховним Судом повністю або частково з передачею справ на новий розгляд, що не означає остаточного вирішення відповідних справ, а, отже, й остаточного формування правового висновку Верховного Суду у таких справах та в судових рішеннях. Слід також зазначити, що за результатами нового розгляду цих справ фактично-доказова база в них може істотно змінитися, адже й сам новий розгляд став наслідком недостатнього дослідження в ній судами обставин і доказів зі справи, а така зміна, у свою чергу, вплине на правові висновки в ній.
25.3. У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 31.05.2019 у справі №   924/296/18 (на яку також посилається скаржник у касаційній скарзі) викладено правовий висновок стосовно того, що, незалежно від того, що правовідносини між сторонами виникли на підставі господарського договору, грошові зобов`язання між сторонами договору в частині, яку держава компенсуватиме за рахунок коштів державного бюджету, регулюються відповідними нормами законодавства, а сторони, підписавши спільні протокольні рішення, погодилися з тим, що між ними встановлюється інший (не той, що був передбачений у договорі) порядок розрахунків.  
Зі змісту оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції вбачається, що судом апеляційної інстанції при прийнятті згаданої постанови враховані висновки Верховного Суду, викладені у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 31.05.2019 у справі №   924/296/18, та у постанові суду апеляційної інстанції міститься посилання на згадану постанову об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду . 
25.4. У постанові Верховного Суду у складі суддів палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 23.09.2019 у справі № 908/885/18 (пункти 6.23, 6.24) викладені правові висновки про те, що для нарахування пені на підставі пункту 7.2 договору, 3 % річних та інфляційних втрат на підставі статті 625 ЦК України необхідно, щоб відповідач здійснив оплату отриманих коштів поза межами порядку і строків, визначених спільними протокольними рішеннями, а підставою для стягнення таких нарахувань за порушення грошового зобов`язання може бути наявність суми основного боргу, яка не була предметом регулювання спільних протокольних рішень, та яка була несвоєчасно сплачена відповідачем за рахунок власних коштів.
Приймаючи постанову з даної справи, суд апеляційної інстанції встановив, що матеріалами справи не підтверджено наявності суми боргу, яку відповідач несвоєчасно сплатив би за рахунок власних коштів. 
26. Тобто, приймаючи постанову від 19.03.2020 у цій справі, суд апеляційної інстанції переглянув рішення місцевого господарського суду відповідно до висновків щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 31.05.2019 у справі №   924/296/18  та у постанові Верховного Суду у складі суддів палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 23.09.2019 у справі № 908/885/18.  
27. Касаційний господарський суд зазначає, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, одним з елементів якого є принцип правової визначеності.
Ключовим елементом принципу правової визначеності є однозначність та передбачуваність правозастосування, а, отже, системність і послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів. Суб`єкти (учасники спору) завжди повинні мати можливість орієнтувати свою поведінку таким чином, щоб вона відповідала вимогам норми на момент вчинення дії.

У справі Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) "Sunday Times v. United Kingdom" Європейський суд вказав, що прописаний у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) термін "передбачено законом" передбачає дотримання такого принципу права як принцип визначеності. ЄСПЛ стверджує, що термін "передбачено законом" передбачає не лише писане право,  як-то норми писаних законів, а й неписане, тобто усталені у суспільстві правила та моральні засади суспільства. 

До цих правил, які визначають сталість правозастосування, належить і судова практика. 

Конвенція вимагає, щоб усе право, чи то писане, чи неписане, було достатньо чітким, щоб дозволити громадянинові, якщо виникне потреба, з належною повнотою передбачати певною мірою за певних обставин наслідки, що може спричинити певна дія. 

Вислови "законний" та "згідно з процедурою, встановленою законом" зумовлюють не лише повне дотримання основних процесуальних норм внутрішньодержавного права, але й те, що будь-яке рішення суду відповідає меті і не є свавільним (рішення ЄСПЛ у справі "Steel and others v. The United Kingdom").

Отже, правові норми та судова практика підлягають застосуванню таким чином, яким вони є найбільш очевидними та передбачуваними для учасників цивільного обороту в Україні.

Конвенція покликана гарантувати не теоретичні або примарні права, а права, які є практичними і ефективними. Це особливо стосується права на доступ до суду, зважаючи на помітне місце, відведене у демократичному суспільстві праву на справедливий суд (рішення ЄСПЛ від 09.10.1979 у справах "Ейрі проти Ірландії", п.24, Series A № 32, та "Гарсія Манібардо проти Іспанії", заява № 38695/97, п.43, ECHR  2000-II).

У рішенні ЄСПЛ у справі "Гарсія Манібардо проти Іспанії" від 15.02.2000 зазначалося, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них (рішення від 02.03.1987 у справі "Monnel and Morris v. the United Kingdom", серія A, № 115, с. 22, п.56, а також рішення від 29.10.1996 у справі "Helmers v. Sweden", серія A, № 212-A, с.15, п.31).

Отже, право на касаційне оскарження не є безумовним, а тому встановлення законодавцем порядку доступу до касаційного суду не є обмеженням в отриманні судового захисту, оскільки це викликано виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати сталість та єдність судової практики, а не можливість проведення "розгляду заради розгляду". При цьому процесуальні обмеження зазвичай вводяться для забезпечення ефективності судочинства, а право на доступ до правосуддя, як відомо, не є абсолютним правом, і певні обмеження встановлюються законом з урахуванням потреб держави, суспільства чи окремих осіб (наведену правову позицію викладено в ухвалі об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 910/4647/18).

28. За наведених обставин, згідно зі статтею 296 Господарського процесуального кодексу України суд касаційної інстанції дійшов висновку про необхідність закриття касаційного провадження за касаційною скаргою Компанії на рішення господарського суду Одеської області від 09.04.2019  та постанову Південно-Західного апеляційного господарського суду від 19.03.2020 зі справи №916/1109/18.

29. Оскільки касаційна скарга не розглядалася по суті справи, то не підлягає й розгляду клопотання Компанії про долучення до матеріалів справи "оновленого розрахунку штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних нарахувань". До того ж перевірка такого розрахунку пов`язана із встановленням фактичних обставин справи та дослідженням доказів у ній, що перебуває поза межами розгляду справи судом касаційної інстанції, встановленими частинами першою та другою статті 300 Господарського процесуального кодексу України. 

30. Що ж до посилання Компанії  (у поданих до Суду додаткових поясненнях) на постанову Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 26.06.2020 у справі №904/1210/18, то Верховний Суд вважає за необхідне зазначити таке. 

Принциповою відмінністю даної справи № 916/1210/18 від справи № 904/1210/18 є те, що у їх розгляді підлягають застосуванню різні редакції статей Господарського процесуального кодексу України.

Розгляд касаційної скарги  у справі № 904/1210/18 (постанова об`єднаної палати) здійснювався з урахуванням положень Господарського процесуального кодексу України в редакції, чинній до 08.02.2020; підставами касаційного оскарження рішень попередніх судових інстанцій в ній було неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права (частина друга статті 287 Господарського процесуального кодексу України в редакції, чинній до 08.02.2020), і Касаційним господарським судом було здійснено касаційний перегляд відповідно до доводів та вимог такої касаційної скарги.  

Скасовуючи судові рішення у справі № 904/1210/18 (постанова об`єднаної палати) та передаючи справу на новий розгляд, Верховний Суд керувався положеннями частин першої та другої статті 300 Господарського процесуального кодексу України і пунктом 1 частини третьої статті 310 Господарського процесуального кодексу України в редакції, чинній до 08.02.2020 (пункти 8.56, 8.57 зазначеної постанови). 

Відповідно до цих норм:
- переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 300);

- суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300);

- підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази (пункт 1 частини третьої статті 310).
Розгляд же касаційної скарги в даній справі № 916/1109/18 підлягає здійсненню з урахуванням положень Господарського процесуального кодексу України в редакції, чинній з 08.02.2020, згідно з якою внесено зміни до статті 287 ГПК України щодо права та підстав касаційного оскарження судових рішень. 

Так, звертаючись з касаційною скаргою у цій справі, скаржник посилався на підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 1 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, зокрема вказував, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у відповідних судових актах. За результатами розгляду матеріалів касаційної скарги встановлено, що: правовідносини у цій справі та у справах, зазначених  скаржником у касаційній скарзі, не є  подібними; приймаючи оскаржувану постанову від 19.03.2020 у цій справі, суд апеляційної інстанції переглянув рішення місцевого господарського суду відповідно до висновків щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 31.05.2019 у справі №   924/296/18  та у постанові Верховного Суду у складі суддів палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 23.09.2019 у справі № 908/885/18.  Тому в даній справі, з урахуванням доводів касаційної скарги і меж розгляду справи судом касаційної інстанції,  встановлених положенням Господарського процесуального кодексу України у редакції, чинній з 08.02.2020, касаційне провадження підлягає закриттю відповідно до пунктів 4 та 5 статті 296 Господарського процесуального кодексу України. 

Під час розгляду даної справи відсутні підстави для скасування та передачі справи на новий розгляд, передбачені пунктом 1 частини третьої статті 310 Господарського процесуального кодексу України в редакції, чинній з 08.02.2020 (згідно з якою підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо  суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених   пунктами 1,   2,   3   частини другої статті 287 цього Кодексу), оскільки умовою для застосування пункту 1 частини третьої   статті 310 ГПК України   в редакції, чинній з 08.02.2020, є висновок про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої   статті 287 цього Кодексу. Проте, у цій справі   № 916/1109/18  заявлені скаржником підстави для касаційного оскарження судових рішень попередніх інстанцій з посиланням на пункт 1 частини другої   статті 287 ГПК України   не знайшли підтвердження.

До того ж постановою об`єднаної палати Касаційного господарського суду  від 26.06.2020 у справі № 904/1210/18 останню передано на новий розгляд, що не означає остаточного вирішення відповідної справи, а, отже, й остаточного формування правового висновку Верховного Суду у такій справі та в судових рішеннях з неї. 

31. У зв`язку з тим, що касаційне провадження зі справи закривається, судові витрати в даній справі з урахуванням вимог статей 129, 130 Господарського процесуального кодексу України розподілу не підлягають. Адже за змістом зазначених норм покладення судових витрат на ту чи іншу сторону або компенсація таких витрат здійснюється у випадках розгляду справи по суті або у разі визнання позову, закриття провадження у справі чи залишення позову без розгляду (причому закриття провадження у справі є процесуальною дією, відмінною від закриття касаційного провадження).  
Керуючись статтями 234, 235, 296 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:

Закрити касаційне провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення господарського суду Одеської області від 09.04.2019 та постанову Південно-Західного апеляційного господарського суду від 19.03.2020 зі справи №916/1109/18.
Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.
Суддя                                                                                                    В. Селіваненко 
Суддя                                                                                                     І. Булгакова
Суддя                                                                                                                     Б. Львов