ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2020 року 
м. Київ
справа № 813/1757/16
адміністративне провадження № К/9901/23318/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Данилевич Н.А.,
суддів: Смоковича М.І.,  Шевцової Н.В., 
 
розглянув у попередньому судовому засіданні як суд касаційної інстанції справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської митниці Державної фіскальної служби України про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку,  провадження у якій відкрито за касаційною скаргою Львівської митниці Державної фіскальної служби України на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2016 року   (головуючий суддя - Мартинюк В.Я.)   та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2016 року (головуючий суддя - Качмар В.Я., судді - Гінда О.М., Ніколін В.В.) у справі № 813/1757/16.

І. Суть спору

Короткий зміст позовних вимог
ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Львівської митниці ДФС про визнання протиправним та скасування наказу від 10.05.2016 року за №456-о «Про звільнення ОСОБА_1 », виданого начальником Львівської митниці Л.І.Прокіпчуком на підставі п.4 ч.1 ст.87, п.1 ч.2 ст.65, ст. 66, 67 Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 року; поновлення на посаді заступника начальника управління адміністрування митних платежів Львівської митниці ДФС та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
На обґрунтування позовних вимог указує, що в матеріалах службових перевірок відсутні будь-які докази невиконання позивачем чинного законодавства та посадової інструкції, відсутні пропозиції з приводу притягнення його до дисциплінарної відповідальності. Крім того, вважає, що до його повноважень не входило здійснення контролю за фото фіксацією характеристик товару, їх класифікації відповідно до УКТЗЕД в режимі експорту. Також вважає, що ним було виконано обов`язок щодо виконання розпорядження Львівської митниці ДФС від 23.03.2016 року №32, оскільки виконання цього розпорядження було покладено на підлеглого. Підставою позовних вимог є і те, що, на думку позивача, відповідачем порушено строки притягнення до дисциплінарної відповідальності..
Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанцій
Постановою Львівського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2016 року, яка була залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду 20 грудня 2016 року у справі №813/1757/16 заявлений позов було задоволено повністю.
Визнано протиправним та скасовано наказ Львівської митниці ДФС від 10.05.2016 року за №456-о «Про звільнення ОСОБА_1 ».
Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника управління адміністрування митних платежів Львівської митниці ДФС з 24.05.2016 року.
Стягнуто з Львівської митниці ДФС на користь ОСОБА_1 32570 грн. 19 коп. (тридцять дві п`ятсот сімдесят гривень дев`ятнадцять копійок) середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за виключенням податків та інших обов`язкових платежів.
Постанова в частині поновлення ОСОБА_1 та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць у розмірі 7113 грн. 00 коп. (сім тисяч сто тринадцять гривень), за виключенням податків та інших обов`язкових платежів, звернута до негайного виконання.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці ДФС на користь ОСОБА_1 551 грн. 20 коп. (п`ятсот п`ятдесят одну гривню двадцять копійок) сплаченого судового збору.
Задовольняючи позовні вимоги, суди виходили з того, що позивача безпідставно звинувачено у неналежному виконанні обов`язків іншої посадової особи, а оформлення митних декларацій, які зазначені у поданні на звільнення, відбувались протягом періоду, коли ОСОБА_1 не обіймав посаду заступника начальника управління адміністрування митних платежів Митниці та не мав обов`язку щодо здійснення контролю за такими діями посадових осіб митного органу. Отже, звільнення позивача відбулося без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття спірного наказу: не встановлено які саме посадові обов`язки було ним порушено, чи вчинене порушення можна кваліфікувати як порушення присяги та чи дисциплінарне стягнення відповідає характеру і тяжкості вчиненого порушення. Крім того, у відповідності до положень ч.2 ст.235 КЗпП України, суд стягнув на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу. При цьому, у відповідності до п.п. «з» п.1, п.5 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100, основою для визначення середнього заробітку є середньоденна (годинна) заробітна плата.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву (заперечень)
10 січня 2017 року відповідач звернувся до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2016 року, в якій просив їх скасувати та постановити нове рішення, яким в позовних вимогах відмовити. 
На обґрунтування поданої касаційної скарги скаржник зазначив, що були виявлені порушення при здійснені митного оформлення товарів протягом січня-лютого 2016 року, що в свою чергу свідчить про неналежне виконання позивачем своїх посадових обов`язків як державного службовця по контролю за підпорядкованими йому особами.
Скаржник вказав, що станом на січень-лютий 2016 позивач перебував на посаді начальника відділу митної вартості управління адміністрування митних платежів та митно-тарифного регулювання, до його обов`язків належало здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів. Скаржник зазначив, що начальник відділу несе відповідальність за неякісне та несвоєчасне виконання покладених на відділ завдань та функцій. Вказував, також, що не ознайомлення особи із прийнятим нормативно-правовим актом не повинно бути підставою для звільнення такої особи від відповідальності у разі встановлення порушень.
Позивачем до Суду не були надані заперечення на касаційну скаргу, що не перешкоджає її розгляду по суті вимог.  
Ухвалою Верховного Суду від 15 вересня 2020 року зазначену адміністративну справу призначено до розгляду в попередньому судовому засіданні.
II. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ
ОСОБА_1 з 20.01.1993 працював у митних органах, зокрема з 12.03.2016 згідно наказу Митниці від 11.03.2016 №195-о (далі - Наказ №195-о) на посаді заступника начальника управління адміністрування митних платежів Митниці.
В матеріалах справи наявна трудова книжка позивача серії НОМЕР_1 та вкладиш до трудової книжки серії НОМЕР_2 зі змісту яких вбачається, що з 21.08.2015 року по 12.03.2016 року позивач обіймав посаду начальника відділу митної вартості управління адміністрування митних платежів та митно-тарифного регулювання.
Наказом №456-о відповідачем за порушення Присяги державного службовця, передбаченої ст.17 Закону України «Про державну службу» (далі - Закон №3723-XII), в частині сумлінного виконання своїх обов`язків, зокрема, передбачених пунктами 2.1, 2.4, 2.15 «Посадової інструкції заступника начальника управління адміністрування митних платежів та митно-тарифного регулювання Львівської митниці ДФС», затвердженої в.о.начальника Митниці 29.07.2015 та підпунктів 3.6.1, 3.6.3, 3.6.4 «Положення про Управління адміністрування митних платежів Львівської митниці ДФС», затвердженого наказом Митниці від 18.03.2016 №152, відповідно до діючого на даний час Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 (далі - Закон №889-VIII), а саме п.4 ч.1 ст.87, п.1 ч.2 ст.65, статей 66 та 67, припинено державну службу позивача в перший день після закінчення перебування у стані тимчасової непрацездатності, тобто з 24.05.2016 (а.с.7).
Вказаний Наказ №456-о було прийнято на підставі подання дисциплінарної комісії Митниці про звільнення із займаної посади ОСОБА_1 від 10.05.2016 (далі - Подання) та акта про відмову від надання пояснень (а.с.9-13, 49).
Як вбачається зі змісту подання позивачем - заступником начальника управління адміністрування митних платежів Львівської митниці ДФС - несумлінно виконувались службові обов`язки в частині здійснення контролю за вивчення посадовими особами митниці основних документів, які підтверджують митну вартість товарів та передбачених п.2 ст.53 МК України, фото фіксації характеристик товару, зазначених у опис митних декларацій, здійснення митних оформлень товарів з рівнем митної вартості, нижчим ніж ціни, які публікуються загально визнаними інформаційними агентствами, а також без проведення порівняння заявленої митної вартості товарів з наявною у митниці інформацією попередніх митних декларацій.
Також, в поданні зазначено, що позивачем не забезпечено надання до 01.04.2016 року в управління організації митного контролю митниці пропозицій про товари щодо яких існує ризик декларування не за своїм найменуванням або кодом УКТЗЕД, та які можуть бути ідентифіковані в результаті лабораторної перевірки, чим порушено вимоги п.1 розпорядження Львівської митниці ДФС від 23.03.2016 року №32 «Про організацію надання пропозицій до профілів ризику щодо експертних досліджень», виданого на виконання вимог наказу Держаної фіскальної служби України від 02.03.2016 року «Про організацію надання пропозицій до профілів ризику щодо експертних досліджень».
Наказом Державної фіскальної служби України від 02.03.2016 №198 «Про організацію надання пропозицій до профілів ризику щодо експертних досліджень» (далі - Наказ №198) було встановлено забезпечити його виконання до 08.04.2016 (а.с.168).
Позивач після призначення 12.03.2016 на посаду заступника начальника управління адміністрування митних платежів Митниці в цей же день здійснив заходи щодо виконання вказаного наказу доручивши його виконання Яремчуку Т.Т. згідно відповідної резолюції від 12.03.2016.
Розпорядженням начальника Митниці від 23.03.2016 №32 «Про організацію надання пропозицій до профілів ризику щодо експертних досліджень» (а.с.167) було  встановлено дату надання до 01.04.2016 в управління організації митного контролю Митниці пропозицій про товари, щодо яких існує ризик декларування не за своїм найменуванням або кодом згідно з УКТЗЕД, та які можуть бути ідентифіковані в результаті лабораторної перевірки.  
Проте, відмітки про ознайомлення позивача із таким розпорядженням матеріали справи не містять.
23.05.2016 у зв`язку із здачею ОСОБА_1 листка непрацездатності із останнім було проведено розрахунок з врахуванням відпрацьованого часу відповідно до наказу №478-о «Про проведення розрахунку з ОСОБА_1 » (а.с.8). 
ІІІ.  ДЖЕРЕЛА ПРАВОВОГО РЕГУЛЮВАННЯ (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Як передбачено ч.1 ст.65 Закону України «Про державну службу» 10 грудня 2015 року №889-VIII, підставою для притягнення державного службовця до дисциплінарної відповідальності є вчинення ним дисциплінарного проступку, тобто протиправної винної дії або бездіяльності чи прийняття рішення, що полягає у невиконанні або неналежному виконанні державним службовцем своїх посадових обов`язків та інших вимог, встановлених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами, за яке до нього може бути застосоване дисциплінарне стягнення.
Дисциплінарними проступками у відповідності до положень п.1 ч.2 згаданої статті є порушення Присяги державного службовця.
Як передбачено ч.1 ст.36 згаданого Закону, особа, призначена на посаду державної служби вперше, публічно складає Присягу державного службовця такого змісту:
«Усвідомлюючи свою високу відповідальність, урочисто присягаю, що буду вірно служити Українському народові, дотримуватися Конституції та законів України, втілювати їх у життя, поважати та охороняти права, свободи і законні інтереси людини і громадянина, честь держави, з гідністю нести високе звання державного службовця та сумлінно виконувати свої обов`язки».
Як передбачено ч.1 ст.67 Закону України «Про державну службу» дисциплінарне стягнення має відповідати характеру і тяжкості вчиненого дисциплінарного проступку та ступеню вини державного службовця. Під час визначення виду дисциплінарного стягнення необхідно враховувати характер дисциплінарного проступку, обставини, за яких він був вчинений, настання тяжких наслідків, добровільне відшкодування заподіяної шкоди, попередню поведінку державного службовця та його ставлення до виконання посадових обов`язків.
Як наслідок, припинення державної служби на підставі п.1 ч.2 ст.65 Закону України «Про державну службу» є крайнім заходом відповідальності державного службовця за порушення службової дисципліни, а неможливість застосування до посадової особи митної служби України дисциплінарних стягнень аж до звільнення з митного органу має бути мотивовано.
У відповідності до положень ч.1 ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.
Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100 (далі - Порядок).  
ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з такого.
08 лютого 2020 року набрали чинності зміни до Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), внесені Законом України від 15 січня 2020 року № 460-IX, за правилом пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» якого касаційні скарги на судові рішення, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перегляд судових рішень здійснюється в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевірка правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права - на підставі встановлених фактичних обставин справи (частина 1 статті 341 КАС України).
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (ч. 2 ст. 341 КАС України).
Суд зазначає, що касаційна скарга перевіряється в межах її мотивів та доводів, тому правомірність нарахування та стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, Судом не досліджувалась з підстав відсутності мотивів та доводів неправильного застосування судами норм матеріального права в цій частині.  
Колегія суддів вказує, що однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Суди попередніх інстанцій правильно зробили висновки про те, що звільнення за порушення Присяги може мати місце лише тоді, коли державний службовець скоїв проступок проти інтересів служби, який суперечить покладеним на нього обов`язкам, підриває довіру до нього як до носія влади, що призводить до приниження державного органу та унеможливлює подальше виконання ним своїх обов`язків. Державний службовець, який вчинив дисциплінарний проступок, не може бути звільнений за порушення Присяги, якщо цей проступок не можна кваліфікувати як порушення Присяги.
Так, відповідачем було виявлено, що позивачем несумлінно виконувались службові обов`язки в частині здійснення контролю за вивченням посадовими особами митниці основних документів, які підтверджують митну вартість товарів та передбачених п.2 ст.53 МК України, фото фіксації характеристик товару, зазначених у опис митних декларацій, здійснення митних оформлень товарів з рівнем митної вартості, нижчим ніж ціни, які публікуються загально визнаними інформаційними агентствами, а також без проведення порівняння заявленої митної вартості товарів з наявною у митниці інформацією попередніх митних декларацій. Також, позивачем не забезпечено надання до 01.04.2016 року в управління організації митного контролю митниці пропозицій про товари щодо яких існує ризик декларування не за своїм найменуванням або кодом УКТЗЕД, та які можуть бути ідентифіковані в результаті лабораторної перевірки. 
Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що вказані порушення не можна кваліфікувати як порушення присяги державного службовця, а отже  дисциплінарне стягнення не відповідає характеру і тяжкості вчиненого порушення.
У контексті оцінки доводів касаційної скарги Верховний Суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, Верховний Суд вважає, що ключові аргументи касаційної скарги отримали достатню оцінку.
Оцінюючи доводи касаційної скарги, Суд виходить з того, що судами попередніх інстанцій було надано належну правову оцінку доводам, викладеним у позовній заяві та запереченнях проти позову, а також наведеним сторонами під час судового розгляду справи. Жодних нових доводів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваних судових рішень, у касаційній скарзі не зазначено.
Частиною першою статті 350 КАС України (в чинній редакції) передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Ураховуючи наведене, відповідно до частини 1 статті 350 КАС України Суд касаційної інстанції вважає за необхідне залишити касаційну скаргу Львівської митниці ДФС - без задоволення, а судові рішення судів попередніх інстанцій - без змін, оскільки судами не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушень норм процесуального права.
Керуючись статтями 341, 343, 349-354, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду,  

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Львівської митниці Державної фіскальної служби України залишити без задоволення.
Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 26 вересня 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2016 року у справі № 813/1757/16 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її підписання суддями, є остаточною та не може бути оскаржена.

Судді	Н.А. Данилевич М.І. Смокович   Н.В. Шевцова