ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
07 липня 2020 року           справа №200/2139/20-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого судді: Сіваченка І.В., суддів: Гаврищук Т.Г., Блохіна А.А., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 травня 2020 року (повне судове рішення складено 12 травня 2020 року у м. Слов`янську) у справі № 200/2139/20-а (суддя в І інстанції Мозговая Н.А.) за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,

                                                          УСТАНОВИВ:

В лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області (далі - Управління) про визнання протиправними дії відповідача щодо припинення щомісячних грошових сум у разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку ОСОБА_1 з 01.12.2016, зобов`язання Управління поновити нарахування та виплату щомісячних страхових виплат, зобов`язання відповідача сплатити заборгованість з щомісячних грошових сум у разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку ОСОБА_1 з 01.12.2016.
Позивач обґрунтував свої позовні вимоги тим, що він є внутрішньо переміщеною особою. До травня 2014 року перебував на обліку у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України Горлівського міського відділення Донецької області. В лютому 2020 року звернувся до Лиманського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області за продовженням щомісячних страхових виплат. Страхові виплати не виплачувались з 01.12.2016 по теперішній час. ОСОБА_1 вважав дії Управління щодо невиплати страхових виплат незаконними та такими, що порушують його конституційні права, тому звернувся до суду з відповідними вимогами.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 12 травня 2020 року позовні вимоги задоволенні.
Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив суд скасувати рішення місцевого суду, прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що з січня 2007 року позивач знаходився на постійному обліку у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Калінінському районі м. Горлівки Донецької області, де отримував щомісячну страхову виплату у зв`язку із професійним захворюванням. Постановою від 23.11.2016 № 0557/4130/4130/24 відділенням Фонду було припинено позивачу нарахування щомісячної страхової виплати з 01.12.2016, однак у період з грудня 2016 року по січень 2020 року, як ВПО позивач до відділень Фонду не звертався. 05.02.2020 позивач звернувся до Лиманського міського відділення Фонду із заявою щодо продовження раніше призначеної щомісячної страхової виплати, а 14.02.2020 була надана відповідь про відмову у поновленні страхових виплат, оскільки рішенням Лиманської міської ради № 7 від 13.02.2020 встановлено, що ОСОБА_1 , як внутрішньо переміщена особа за місцем фактичного проживання/перебування не знаходиться. Також апелянт зазначив, що суми соціальних виплат, які не виплачені за минулий період, обліковуються в органі, що здійснює соціальні виплати, та виплачуються на умовах окремого порядку, визначеного Кабінетом Міністрів України. 
Справа розглянута у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з таких підстав.
Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що позивач є громадянином України та внутрішньо переміщеною особою, місце проживання якого було зареєстровано на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, а саме за адресою: АДРЕСА_1 , а фактичне місце проживання/перебування - на підконтрольній українській владі території за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 24.01.2020 № 1442-5000259703 (а.с.8).
За висновком МСЕК позивачу встановлена стійка втрата професійної працездатності 60% та 3 група інвалідності безстроково. Відповідачем даний факт не заперечується.
На теперішній час, позивач перебуває на обліку у Лиманському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області.
Постановою відділення ВД ФССНВВ та ПЗ у м. Слов`янську від 23.11.2016 №0557/4130/4130/24 ОСОБА_1 припинено виплату щомісячної грошової суми в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку. Причина припинення: «Постанова КМУ № 365 від 08.06.2016, п.12.2, протокол № 21 від 22.11.2016. Виплату припинено з 01.12.2016» (а.с.34).
Відповідно до заяви від 27.12.2016, яка подана до відділу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Слов`янську Донецької області, позивач просить зняти його з обліку у зв`язку зі зміною місця проживання (а.с.35).
05.02.2020 позивач звернувся до Лиманського міського відділення відділення УВД ФСС України в Донецькій області із заявою про продовження раніше призначеної щомісячної страхової виплати у зв`язку із професійним захворюванням (а.с.33).
На звернення позивача з приводу не виплати заборгованості страхових виплат за минулі роки, Лиманським міським відділенням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Донецькій області надана відповідь від 14.02.2020 року № «К» - 6/26.01-14, в якій повідомлено  про те, що рішенням Лиманської міської ради №7 від 13.02.2020 року відмовлено у призначенні (поновлені) соціальних виплат, як внутрішньо переміщеній особі за місцем фактичного проживання/перебування. У зв`язку із цим, Лиманське міське відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області не має права призначити/поновити позивачу щомісячні страхові виплати (а.с.5).
Фактично позивачу відмовлено у поновлені та виплаті страхових виплат за минулий період.
Як вбачається з відомостей, які надані відповідно до програмного забезпечення «Реєстр потерпілих», ОСОБА_2 за період з грудня 2016 року по лютий 2020 року не нараховані та не виплачені страхові виплати (а.с.40).
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів виходить з такого.
Гарантії дотримання прав, свобод та законних інтересів внутрішньо переміщених осіб визначено Законом України від 20 жовтня 2014 року № 1706-VII «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» (далі - Закон № 1706-VII).
Статтею першою Закону № 1706-VII визначено, що внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 цього ж Закону факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.
Підставою для взяття на облік внутрішньо переміщеної особи є проживання на території, де виникли обставини, зазначені в статті 1 цього Закону, на момент їх виникнення (ч. 2 цієї статті).
Довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону (ч.1 ст.5 Закону № 1706-VII).
Так, позивач є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується копією довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, яка знаходиться в матеріалах справи.
Водночас, ст.14 Закону № 1706-VII визначено, що внутрішньо переміщені особи користуються тими ж правами і свободами відповідно до Конституції, законів та міжнародних договорів України, як і інші громадяни України, що постійно проживають в Україні. Забороняється їх дискримінація при здійсненні ними будь-яких прав і свобод на підставі, що вони є внутрішньо переміщеними особами.
Виходячи із системного аналізу вищенаведених норм, слід дійти висновку, що внутрішньо переміщені особи користуються тими ж правами і свободами, що й інші громадяни, які постійно проживають на території України.
Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону № 1706-VII для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України.
З огляду на матеріали справи, позивач здобув право на отримання страхових виплат по інвалідності та наразі перебуває на обліку в Лиманському відділенні управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області. До серпня 2014 страхові виплати отримував за місцем постійного мешкання в Донецькій області.
Правову основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообов`язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві, унормовано Законом України від 23 вересня 1999 року № 1105-ХІV «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі - Закон № 1105-ХІV), який із 01 січня 2015 року діє в редакції Закону України від 28 грудня 2014 року № 77-VIII.
Відповідно до підпункту "в" пункту 1 частини першої статті 21 Закону № 1105-ХІV (у редакції, яка діяла до 01 січня 2015 року) у разі настання страхового випадку Фонд зобов`язаний у встановленому законодавством порядку своєчасно та в повному обсязі відшкодовувати шкоду, заподіяну працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я, виплачуючи йому, зокрема, щомісяця грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого.
Згідно зі статтею 28 Закону № 1105-ХІV, грошові суми, які відповідно до статті 21 цього Закону Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку, є страховими виплатами. Зазначені грошові суми складаються, зокрема, із страхової виплати втраченого заробітку (або відповідної його частини) залежно від ступеня втрати потерпілим професійної працездатності.
Статтею 40 Закону № 1105-ХІV (у редакції до 01 січня 2015 року) передбачено, що страхові виплати потерпілому провадяться щомісячно в установлені Фондом дні на підставі постанови цього Фонду або рішення суду з дня втрати працездатності внаслідок нещасного випадку або з дати встановлення професійного захворювання. Страхові виплати провадяться протягом строку, на який встановлено втрату працездатності у зв`язку із страховим випадком. Страхові виплати провадяться протягом строку, встановленого МСЕК або ЛКК.
З 01 січня 2015 року зазначені норми встановлені частинами першою, п`ятою та шостою статті 47 Закону № 1105-XIV (у редакції Закону України від 28 грудня 2014 року № 77-VІІІ).
Відповідно до ч. 1 ст. 46 Закону № 1105-XIV страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються: 1) на весь час проживання потерпілого за кордоном, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України; 2) на весь час, протягом якого потерпілий перебуває на державному утриманні, за умови, що частка виплати, яка перевищує вартість такого утримання, надається особам, які перебувають на утриманні потерпілого; 3) якщо з`ясувалося, що виплати призначено на підставі документів, які містять неправдиві відомості; 4) якщо страховий випадок настав внаслідок навмисного наміру заподіяння собі травми; 5) якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню; 6) в інших випадках, передбачених законодавством.
Таким чином, приписи чинного законодавства передбачають вичерпний перелік підстав, за наявності яких можуть бути припинені відповідні страхові виплати.
Як вже було зазначено вище, на підставі постанови відділення ВД ФССНВВ та ПЗ у м. Слов`янську від 23.11.2016 № 0557/4130/4130/24 позивачу з 01.12.2016 була припинена виплата страхових виплат. В якості підстави  припинення виплат зазначено: «Постанова КМУ № 365 від 08.06.2016 п.12.2, протокол №21 від 22.11.2016».
Однак, слід зазначити, що страхові виплати позивачу призначені безстроково та Законом № 1105-XIV не передбачено припинення страхових виплат згідно Постанови Кабінету Міністрів України.
Суд вважає за необхідне зауважити, що підзаконні нормативно-правові акти, на які посилається відповідач, не є законами, а тому, не можуть змінювати в бік звуження права громадян, які встановлено нормативно-правовими актами вищої юридичної сили.
Відповідно до статті 92 Конституції України виключно законами України визначаються, зокрема: права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення; засади регулювання праці і зайнятості, шлюбу, сім`ї, охорони дитинства, материнства, батьківства; виховання, освіти, культури і охорони здоров`я; екологічної безпеки (пункти 1, 6).
В даному випадку наявність або відсутність у позивача статусу внутрішньо переміщеної особи створює для нього, на відміну від інших громадян України, певні перешкоди в отриманні страхових виплат, та потребує від людини здійснення додаткових дій, не передбачених Законами.
Стаття 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачає, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
Слід також звернути увагу на положення статті 1 Конвенції, Статті 1 Додаткового протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Париж, 20.III.1952) яка передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права, положення Статті 14 Конвенції якою визначено, що користування правами та свободами, визнаними в цій Конвенції, має бути забезпечене без дискримінації за будь-якою ознакою.
Відповідно до ч. 7 ст. 47 Закону № 1105-XIV, якщо потерпілому або особам, які мають право на одержання страхової виплати, з вини Фонду своєчасно не визначено або не виплачено суми страхової виплати, ця сума виплачується без обмеження протягом будь-якого строку та підлягає коригуванню у зв`язку із зростанням цін на споживчі товари та послуги в порядку, встановленому статтею 34 Закону України «Про оплату праці».
Згідно з частинами 1 та 2 статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на викладене, місцевий суд дійшов правильного висновку, що Управлінням протиправно припинено виплату та не виплачуються щомісячні страхові виплати ОСОБА_1 з 01.12.2016 .
Крім того, під час розгляду справи судами встановлено, що припинення щомісячних страхових виплат позивачу здійснено на підставі постанови.
Відповідно до ч. 2 ст. 245 КАС України у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень.
Частиною 2 статті 9 КАС України суду надане право вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Враховуючи наведене та за фактичних обставин справи, місцевий суд дійшов правильного висновку про необхідність задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправною та скасування постанови Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Слов`янську від 0557/4130/4130/24 від 23.11.2016.
Крім того, судами встановлено, що Лиманським міським відділенням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування в Донецькій області надана відповідь від 14.02.2020 №«К» - 6/26.01-14, в якій повідомлено  про те, що рішенням Лиманської міської ради №7 від 13.02.2020 відмовлено у призначенні (поновлені) соціальних виплат, як внутрішньо переміщеній особі за місцем фактичного проживання/перебування. У зв`язку із цим, Лиманське міське відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області не має права призначити/поновити позивачу щомісячні страхові виплати (а.с.5).
Фактично позивачу відмовлено у поновлені та виплаті страхових виплат за минулий період.
З приводу цього, слід зазначити, що відмовою в поновленні виплати страхових виплат та невиплатою позивачу щомісячних страхових виплат за минулий період з точки зору положень ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мало місце втручання у право власності позивача, і таке втручання не було законним.
Отже, суб`єкт владних повноважень відмовляючи в поновленні виплати страхових виплат та у виплаті позивачу страхових виплат за минулий період з огляду на його статус внутрішньо переміщеної особи та посилаючись на нормативно-правові акти, що, фактично звузили його права та зробили їх реалізацію залежною від певних обставин, порушив право позивача на їх отримання, при цьому це право є об`єктом захисту за ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право власності).
Відтак, з метою відновлення прав та інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду, та з метою дотримання судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений, позовні вимоги підлягають задоволенню шляхом визнання протиправними дій Управління щодо відмови в поновленні виплати позивачу щомісячних страхових виплат і сплати заборгованості по ним, із зобов`язанням Управління поновити нарахування та виплату позивачу щомісячні страхові виплати і сплатити заборгованість по ній з дня припинення їх виплат, тобто з 01.12.2016.
Отже, розглянувши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, колегія суддів приходить до висновку, що місцевий суд прийняв рішення з дотриманням як матеріального так і процесуального права, а позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду. 
Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України,-

                                                                   ПОСТАНОВИВ: 

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Донецькій області – залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 12 травня 2020 року у справі № 200/239/20-а – залишити без змін.
Повне судове рішення – 07 липня 2020 року.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строк касаційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.

Головуючий суддя                                                                                 І. В. Сіваченко

Судді                                                                                            А. А. Блохін 

                                                                                                                                                                                                                                                  Т. Г. Гаврищук