ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/2709/19  Номер провадження 22-ц/814/1556/20	Головуючий у 1-й інстанції Зоріна Д. О.  Доповідач ап. інст. Пікуль В. П.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2020 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,
суддів Одринської Т.В., Панченка О.О.,
при секретарі Філоненко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою комунального підприємства «Теплоенерго» на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22 квітня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства «Теплоенерго» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

                                                В С Т А Н О В И В:

ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст заяви
25 червня 2019 року ОСОБА_1  звернулася до суд з позовом до комунального підприємства «Теплоенерго» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу
Позов обґрунтовувала тим, що вона 27 травня 2019 року була звільнена з посади економіста 1 категорії з матеріально – технічного забезпечення КП «Теплоенерго» згідно наказу №83-К/ТР від 22 травня 2019 року про припинення трудового договору, та який позивачу було доведено до відому 22 травня 2019 року. Підставою для звільнення було скорочення штату працівників згідно пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України. 27 травня 2019 року ОСОБА_1 було видано трудову книжку із наявним у ній записом про звільнення у зв`язку зі скороченням штату працівників згідно пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, наказ №83-К/ТР від 22 травня 2019 року. 
Позивач пояснює, що після того, як їй стало відомо про її звільнення, а саме 22 травня 2019 року, та не було запропоновано іншу роботу на тому самому підприємстві, 24 травня 2019 року вона звернулась до директора КП «Теплоенерго» зі службовою запискою №738 від 24 травня 2019 року в якій, зокрема, просила повідомити її про невідповідність її кваліфікації щодо вакантних посад даного підприємства, однак відповіді не отримала, та їй не було запропоновано іншої роботи по вакантних посадах, хоча вона мала бажання залишитись працювати на КП «Теплоенерго» на іншій посаді або роботі. 
Своє звільнення позивач ОСОБА_1 вважає незаконним, оскільки, на її думку, при звільненні підприємством були порушені вимоги частин 1, 2 статті 4, частин 1, 2, 3 статті 49 - 2 Кодексу законів про працю України, у зв`язку із чим і вимушена звернутись до суду.
Просила визнати незаконним та скасувати наказ КП «Теплоенерго» №83К/ТР від 22 травня 2019 року про припинення трудового договору з ОСОБА_1 ; визнати недійсним запис в трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 згідно наказу №83К/ТР від 22 травня 2019 року про звільнення у зв`язку зі скороченням штату працівників згідно з пунктом 1 статті 40 Кодексу законів про працю України; поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді економіста 1 категорії з матеріально – технічного забезпечення КП «Теплоенерго»; стягнути з КП «Теплоенерго» середній заробіток за час вимушеного прогулу.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22 квітня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до КП «Теплоенерго» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено.
Наказ КП «Теплоенерго» №83К/ТР від 22 травня 2019 року про припинення трудового договору з ОСОБА_1 визнано незаконним та скасовано.
Запис в трудовій книжці ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 , згідно наказу №83К/ТР від 22 травня 2019 року про звільнення у зв`язку зі скороченням штату працівників згідно пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України визнано недійсним.
Поновлено ОСОБА_1 на роботі на посаді економіста 1 категорії з матеріально – технічного забезпечення КП «Теплоенерго» з 27 травня 2019 року.
Стягнуто з КП «Теплоенерго» на користь ОСОБА_1 компенсацію середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 143 295 грн. 72 коп.
Стягнуто з КП «Теплоенерго» на користь ОСОБА_1 суму судового збору, сплаченого нею при подачі позову до суду, в розмірі 1 536 грн. 80 коп.
Допущено негайне виконання рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення на її користь розміру середньомісячної заробітної плати.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Непогодившись з рішенням суду його оскаржило КП «Теплоенерго». Просило рішення суду скасувати повністю та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.
Аргументи учасників справи
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційна скарга мотивована тим, що позивач не довела свою вищу кваліфікацію у порівнянні з іншими працівниками, тоді як підприємство містить лише одну штатну одиницю займаної нею посади. При цьому, посада начальника дільниці цеху теплових мереж на момент звільнення позивача була зайнята. 
Узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Вважає, що суд першої інстанції вірно встановив обставини справи та застосував норми права.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Колегія суддів заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, приходить до такого висновку. 
Встановлені обставини справи
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 в період з 07 жовтня 2005 року по 27 травня 2019 року працювала на КП «Теплоенерго» на посаді економіста 1 категорії з матеріально – технічного забезпечення, що вбачається із довідки №11 від 27 травня 2019 року, та зі змісту трудової книжки БТ-ІІ №2467788.
Згідно наказу КП «Теплоенерго» №84 від 21 лютого 2019 року «Про внесення змін до штатного розпису у зв`язку зі скороченням посад (професій)», виведено з 27 травня 2019 року зі штатного розпису КП «Теплоенерго», зокрема, посаду економіста 1 категорії з матеріально – технічного забезпечення – 1 штатна одиниця.
Відповідно до акту КП «Теплоенерго» від 26 березня 2019 року, складеного старшим інспектором з кадрів Нечипоренко І.О., начальником юридичної служби Лукачиною А.В., начальником загального відділу Шевченко Л.О., 26 березня 2019 року ОСОБА_1 ознайомилась з повідомленням про заплановане звільнення №19/517 від 25 березня 2019 року, однак засвідчувати цей факт підписом відмовилася.
06 травня 2019 року повідомленням за вих.№19/749 голову ППО КП «Теплоенерго» Нечипоренко І.О. доведено до відома, що правом переведення на запропоновані вакантні посади ОСОБА_1 не скористалась, відповідної заяви до відділу кадрів не подавала, у відповідь на що директора підприємства повідомлено про ухвалення 21 травня 2019 року на засіданні про надання згоди на звільнення економіста 1 категорії з матеріально – технічного забезпечення ОСОБА_1 за скороченням штату відповідно до пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України.
Наказом КП «Теплоенерго» №83 К/ТР від 22 травня 2019 року ОСОБА_1 звільнено з 27 травня 2019 року з посади економіста 1 категорії з матеріально – технічного забезпечення у зв`язку зі скороченням штату працівників на підставі пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України.
За змістом акту КП «Теплоенерго» від 22 травня 2019 року, наявного в матеріалах справи, 22 травня 2019 року ОСОБА_1 відмовилася засвідчувати факт ознайомлення її з наказом №83 К/ТР та переліком наявних на підприємстві вакансій.
24 травня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до директора КП «Теплоенерго» Одношевного В.М ОСОБА_2 зі службовою запискою, згідно якої просила надати їй письмову відповідь щодо невідповідності її кваліфікації до вимог вакантних посад підприємства КП «Теплоенерго».
При розгляді справи судом першої інстанції встановлено, що на зазначену вище службову записку позивач відповіді не отримала.
27 травня 2019 року до трудової книжки ОСОБА_1 НОМЕР_1 було внесено запис про звільнення її у зв`язку зі скороченням штату працівників згідно пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України.
Згідно письмових матеріалів справи, цього ж дня позивачу були виплачені належні кошти та видано трудову книжку, про що свідчить зміст відомості розподілення виплат від 27 травня 2019 року та Книги обліку руху трудових книжок і вкладишів до них.
З метою отримання інформації про кількість економістів, які працювали на підприємстві в період часу з 25 березня 2019 року до 27 травня 2019 року, ухвалою суду від 28 жовтня 2019 року було витребувано докази у виді зазначеної інформації. 
На виконання зазначеної вище ухвали суду представником КП «Теплоенерго» надано до суду структурні схеми, затверджені 11 березня 2019 року, 01 квітня 2019 року та 13 травня 2019 року (а.с. 98, 99, 100), за змістом яких штат підприємства складає шість одиниць економістів, із врахуванням посади економіста 1 категорії з метеріально – технічного забезпечення, яку займала позивач ОСОБА_1 .
Згідно інформації, наданої стороною відповідача, посада економіста 1 категорії з матеріально – технічного забезпечення зайнята працівником з 01 квітня 2018 року та підпорядкована безпосередньо фінансовому директору, дата прийняття працівника на роботу – 07 жовтня 2005 року.
У складі фінансово економічного відділу наявні посади: провідний економіст з фінансово – економічної звітності та управлінського обліку, штатна одиниця зайнята працівником з 01 квітня 2018 року, дата прийняття на роботу працівника – 08 листопада 2001 року; провідний економіст з фінансової роботи, штатна одиниця зайнята працівником з 16 серпня 2018 року, дата прийняття на роботу працівника – 16 серпня 2018 року; провідний економіст з ціноутворення, штатна одиниця зайнята працівником з 01 листопада 2018 року, дата прийняття на роботу працівника – 12 червня 2018 року; економіст 1 категорії з ціноутворення, штатна одиниця зайнята працівником з 08 листопада 2018 року, дата прийняття на роботу працівника – 08 листопада 2018 року; економіст 1 категорії з організації та нормування праці, штатна одиниця зайнята працівником з 01 квітня 2018 року, дата прийняття на роботу працівника – 01 червня 2016 року.
Економісти фінансово – економічного відділу безпосередньо підпорядковані начальнику фінансово – економічного відділу.
Позиція суду апеляційної інстанції та застосовані норми права
Відповідно до статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Однією із гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.
Частиною другою статті 40 КЗпП України визначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.
Про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації (частини перша, третя статті 49-2 КЗпП України).
Тобто, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.
При розгляді спорів про звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП України суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.
Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.
При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати працівнику, який вивільнюється, всі наявні вакансії та роботи, які може виконувати працівник, тобто ті посади, які відповідають кваліфікації працівника. Реалізація зазначеного обов`язку повинна відбуватися з урахуванням принципу рівності трудових прав громадян і не може бути обумовлена виключно розсудом роботодавця.
У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз`яснено, що розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за пунктом 1 статті 40 КЗпП, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення. При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями.
Тоді як суд першої інстанції вірно встановив, що при вирішенні питання про звільнення ОСОБА_1 керівництвом КП «Теплоенерго» та профспілковою організацією не проводилося порівняння кваліфікації та продуктивності праці позивача з іншими працівниками підприємства, що мають економічну освіту, а тому звільнення позивача без надання оцінки наявності чи відсутності переважного права на залишення на роботі, слід визнати невмотивованим.
Також позивач зазначає, що протягом проведення КП «Теплоенерго» процедури скорочення її посади, яка тривала з березня 2019 року по 27 травня 2019 року, їй не пропонувалась вакантна станом на квітень 2019 року посада начальника дільниці цеху теплових мереж, яку вона була б згодна обійняти. Дані обставини відповідачем не спростовано. Як і не надано доказів повідомлення ОСОБА_1 про інші вакантні посади.
Зважаючи на наведене колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачу при звільненні її на підставі пункту 1 статті 40 Кодексу законів про працю України, в порушення вимог статті 49 – 2 Кодексу законів про працю України, не було в установленому законом порядку запропоновано наявну вакантну посаду у КП «Теплоенерго», чим порушено вимоги частини 3 статті 49 – 2 Кодексу законів про працю України, а тому у зв`язку порушенням процедури скорочення позивача, позовні вимоги ОСОБА_1 про поновлення її на роботі є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Щодо доводів апеляційної скарги 
Посилання КП «Теплоенерго» на те, що посада економіста 1 категорії з матеріально-технічного забезпечення була єдиною у штатному розписі підприємства, суд при порівнянні кваліфікації позивача з іншими економістами виходив лише з критерію стажу роботи, що не є об`єктивною оцінку рівня кваліфікації, а також, що довести вищий рівень кваліфікації ніж в інших працівників має саме позивач є необґрунтованими, оскільки як вбачається з матеріалів справи на підприємстві у складі фінансово економічного відділу нараховується шість посад економістів, суд першої інстанції звернув увагу на те, що відповідачем при звільненні не було проведено перевірку наявності переважного права позивача та порівняння кваліфікації і продуктивності праці. При цьому, суд не проводив власну оцінку кваліфікації працівників, а лише звернув увагу на недотримання відповідачем норм чинного трудового законодавства. Жодних доказів на те, що зазначені вище дії вчинялися КП «Теплоенерго» ні при розгляді справи судом першої інстанції, ні при розгляді справи судом апеляційної інстанції не надано.
Доводи наведені в апеляційній сказі стосовно того, що ні на момент попередження про звільнення, ні на момент звільнення позивача посада начальника дільниці цеху теплових мереж не була вакантною спростовується матеріалами справи, в тому числі суд вірно врахував, що на дану посаду тимчасово була оформлена інша особа.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 800/538/17 зроблено висновок, що «за приписами частини першої статті 40, частин першої та третьої статті 49-2 КЗпП України вбачається, що власник або уповноважений ним орган одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку зі змінами в організації виробництва і праці зобов`язаний запропонувати працівникові всі наявні вакантні посади, які він може обіймати відповідно до своєї кваліфікації. Тобто, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, які відповідають зазначеним вимогам, що існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював. З огляду на викладене, оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за змістом частини третьої статті 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом усього періоду і існували на день звільнення».
Однак, відповідачем не надано доказів того, що КП «Теплоенерго» вчиняло всі необхідні дії для залишення ОСОБА_1 на підприємстві та їй повідомлялося про всі вакантні посади.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Як вбачається з частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, та беручи до уваги, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що підстави для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції відсутні. 
Щодо судових витрат
За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу комунального підприємства «Теплоенерго» – залишити без задоволення.

Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 22 квітня 2020 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текс постанови виготовлено 06 липня 2020 року

Головуючий                                                        В.П. Пікуль 

Судді                                                                Т.В. Одринська

О.О. Панченко