ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
30 вересня 2020 року           справа №360/5407/19 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії: головуючого судді Міронової Г.М., суддів: Геращенка І.В.,  Казначеєва Е.Г., розглянув в письмовому провадженні засіданні  апеляційну скаргу   Головного управління ДПС у Луганській області  на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2020 р. (у повному обсязі складено 25 лютого 2020 року у м. Сєвєродонецьк) у справі  № 360/5407/19 (головуючий І інстанції суддя К.О. Пляшкова)  за позовом  адвоката Воронова Романа Сергійовича в інтересах ОСОБА_1  до  Головного управління ДПС у Луганській області    про визнання протиправними та скасування вимог про сплату боргу (недоїмки), 
                                                В С Т А Н О В И В:

23 грудня 2019 року    ОСОБА_1  звернувся  до  Донецького окружного адміністративного суду  із  позовною заявою, в якій просив  визнати протиправними та скасувати вимогу відповідача про сплату боргу № Ф-52935-52 від 22.05.2019 року у розмірі 21030, 90 грн.; вимогу відповідача від 07.11.2019 року у розмірі 26 539, 26 грн.  № Ф-52935-52; вирішити питання судових витрат (а.с. 1-2).
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2020 року  адміністративний позов задоволено.  
Визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДФС у Луганській області від 22 травня 2019 року № Ф-52935-52, якою ОСОБА_1 визначено суму боргу зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 21030,90 грн.
Визнано протиправною та скасовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) Головного управління ДПС у Луганській області від 07 листопада 2019 року № Ф-52935-52, якою ОСОБА_1 визначено суму боргу зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у сумі 26539,26 грн.
Вирішено питання судових витрат (а.с. 46-49). 
Не погодившись з таким судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати  рішення суду першої інстанції  та позовну заяву залишити без розгляду.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що  у відповідності до закону № 2464 позивач є платником єдиного внеску на загальнообов`язкове  державне соціальне страхування та зобов`язаний сплачувати єдиний внесок.
Станом на 30.04.2019 року за позивачем рахувалась заборгованість (недоїмка) з єдиного внеску на загальну суму 21030, 90 грн. Станом на 31.10.2019 року заборгованість позивача збільшилась. 
На підставі зазначеного відповідачем були винесені вимоги про сплату боргу. 
Також апелянт зазначає, що доповнення розділу Прикінцеві та перехідні положення Закону № 2464 пунктом 9-4 щодо звільнення певного кола платників внеску від виконання обов`язків, визначених ч. 2 ст. 6 Закону України № 2464, втратили чинність згідно із законом України від 24.12.2015 року № 911. Зазначена норма проіснувала в Законі № 1669 з 15 вересня 2014 року до 01 січня 2016 року внаслідок її виключення  згідно із Законом № 911.
Вважає, що метою внесених змін було позбавлення пільг з єдиного внеску на територіях населених пунктів, де проводилась антитерористична операція.
Також,  посилається на постанову Верховного Суду від 08.08.2019 року у справі № 480/106/19 та зазначає, що ч. 1 ст. 122 КАС України передбачено, що адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
В силу вимог п. 4 ч. 1 ст. 6 Закону № 2464 платник єдиного внеску має право оскаржувати в установленому законом порядку рішення органу доходів і зборів та Пенсійного фонду та дії, бездіяльність його посадових осіб. Згідно з абз. 3, 4 ч. 4 ст. 25 Закону № 2464 платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку.
Відповідно до абз. 9 ч. 4 ст. 25 Закону № 2464 у разі якщо згоди з органом доходів і зборів не досягнуто, платник єдиного внеску зобов`язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів або оскаржити вимогу до органів доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку.
Апелянт   вказує, що положення Податкового кодексу України не поширюються на відносини щодо порядку сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування  як і відповідальність за порушення такого порядку.  На оскарження рішення податкового органу, прийнятого в межах Закону № 2464, строк звернення до адміністративного суду, визначений приписами п. 56.18 ст. 56, ст. 102 Податкового кодексу України, не застосовується.
Таким чином Законом України № 2464 встановлений 10-денний строк на оскарження вимоги про сплату єдиного внеску. Тобто, позивач, звернувшись до суду лише 23.12.2019 року з позовом, пропустив 10-денний строк звернення до суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги,  перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення дійшов висновку про  відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з такого.
За даними витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 24 лютого 2020 року № 1006379971 позивач у період з 20 грудня 2000 року по 18 грудня 2019 року був зареєстрований як фізична особа-підприємець, перебував на обліку як платник єдиного внеску в ДПІ у м. Сєвєродонецьку Сєвєродонецького управління ГУ ДПС у Луганській області (а.с. 44-45).
З копії інтегрованої картки позивача за кодом класифікації доходів бюджету 71040000 станом на 30 квітня 2019 року вбачається, що за позивачем облікована недоїмка зі сплати єдиного внеску в сумі на суму 21030,90 грн., у тому числі: 8448,00 грн. за 2017 рік, 2457,18 грн. за І квартал 2018 року (а.с. 39).
Відповідачем станом на 30 квітня 2019 року сформовано та направлено позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 22 травня 2019 року № Ф-52935-52, в якій зазначено, що сума боргу позивача становить 21030,90 грн., у тому числі, недоїмка - 21030,90 грн. (а.с. 36).
Поштове відправлення  повернулося із зазначенням причин повернення - «за закінченням встановленого строку зберігання»  (а.с. 36).
За даними інтегрованої картки позивача за кодом класифікації доходів бюджету 71040000 станом на 31 жовтня 2019 року за позивачем облікована недоїмка по сплаті єдиного внеску в сумі 26539,26 грн, у тому числі: 8448,00 грн за 2017 рік, 2457,18 грн за І квартал 2018 року, 2457,18 грн за ІІ квартал 2018 року, 2457,18 грн за ІІІ квартал 2018 року, 2457,18 грн за IV квартал 2018 року, 2754,18 грн за І квартал 2019 року, 2754,18 грн за ІІ квартал 2019 року, 2754,18 грн за ІІІ квартал 2019 року (а.с. 40).
ГУ ДПС у Луганській області станом на 31 жовтня 2019 року сформовано та направлено позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 07 листопада 2019 року № Ф-52935-52, в якій зазначено, що сума боргу позивача становить 26539,26 грн, у тому числі, недоїмка - 26539,26 грн (а.с. 37).
Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення поштове відправлення вручено адресату 09 грудня 2019 року (а.с. 38).
Спірним у даній справі є правомірність прийняття відповідачем вимог про сплату боргу № Ф-52935-52 від 22.05.2019 року у розмірі 21030, 90 грн. та   від 07.11.2019 року у розмірі 26 539, 26 грн № Ф-52935-52.     
При вирішенні справи суд виходить з наступного.
За унормуванням абз. 1 п. 1 ст.  4 Закону України "Про  збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне  соціальне  страхування" № 2464 (далі - Закон № 2464),  платниками  єдиного внеску є: фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців); фізичні особи, які забезпечують себе роботою самостійно, та фізичні особи, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту). 
Статтею  6  Закону № 2464  передбачено, що платник  єдиного  внеску зобов`язаний: зокрема, своєчасно  та  в  повному обсязі нараховувати,  обчислювати  і  сплачувати  єдиний внесок (п. 1 ч. 2);  подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування. У разі надсилання звітності поштою вона вважається поданою в день отримання відділенням поштового зв`язку від платника єдиного внеску поштового відправлення із звітністю (п. 4 ч. 2).
У  ст. 25 Закону  № 2464 окреслено, що  орган  доходів і зборів у порядку, за формою та у строки, встановлені  центральним  органом  виконавчої влади, що забезпечує формування  та  реалізує  державну  податкову  і  митну  політику, надсилає  платникам єдиного внеску, які мають недоїмку, вимогу про її  сплату  (абз. 1 ч. 4).
Платник   єдиного   внеску   зобов`язаний   протягом   десяти  календарних  днів  з  дня  надходження  вимоги  про  сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею (абз. 3 ч. 4 ст. 25 Закону № 2464).
У разі  незгоди  з   розрахунком   суми   недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному  або судовому порядку (абз. 4 ч.4).
02.09.2014 року Верховною Радою України  прийнято закон  "Про тимчасові заходи  на  період  проведення  антитерористичної  операції", який  набув чинності 15.09.2014 року (далі - Закон № 1669).
Підпунктом   8  пункту 4 ст. 11  Закону № 1669 розділ VIII "Прикінцеві та перехідні положення"   Закону №  2464  було доповнено  пунктом  9-3  наступного змісту:
"Платники  єдиного  внеску,  визначені  статтею 4 Закону України  "Про  збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне  соціальне  страхування", які перебувають на обліку  в  органах  доходів  і  зборів,  розташованих на території  населених  пунктів,  визначених  переліком,  зазначеним у статті 2 Закону   України   "Про  тимчасові  заходи  на  період  проведення антитерористичної   операції",   де  проводилася  антитерористична   операція,   розпочата   відповідно   до   Указу  Президента  України  "Про  рішення  Ради  національної  безпеки  і оборони  України  від  13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо  подолання  терористичної  загрози  і збереження територіальної цілісності   України"   від   14   квітня  2014  року  №  405/2014,  звільняються  від  виконання  своїх  обов`язків, визначених  частиною  другою  статті 6 Закону України "Про збір та облік  єдиного  внеску  на  загальнообов`язкове державне соціальне страхування",  на  період  з  14  квітня  2014  року до закінчення антитерористичної операції або військового чи надзвичайного стану.
Підставою  для  такого  звільнення  є  заява платника єдиного внеску,  яка  подається  ним до органу доходів і зборів за основним місцем   обліку  або  за  місцем  його  тимчасового  проживання  у довільній формі не пізніше тридцяти календарних днів, наступних  за  днем  закінчення  антитерористичної  операції.
Відповідальність,  штрафні  та фінансові санкції, передбачені цим  Законом  за  невиконання обов`язків платника єдиного внеску в період  з  14  квітня  2014  року  до закінчення  антитерористичної  операції,  до  платників  єдиного  внеску, зазначених  у  цьому  пункті, не  застосовуються.
Недоїмка, що виникла у платників єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у статті 2 Закону України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції", де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання  терористичної   загрози   і збереження територіальної цілісності України" від 14  квітня  2014 року № 405/2014, визнається безнадійною та підлягає списанню в порядку, передбаченому Податковим кодексом України для списання безнадійного податкового боргу".
Законом України від 02.03.2015 № 219-VIII «Про внесення змін до розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» щодо зменшення навантаження на фонд оплати праці, до розділу VIII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (Відомості Верховної Ради України, 2011 р., № 2-3, ст. 11; 2014 р., № 44, ст. 2040) внесли такі зміни: пункт 9-3 в редакції Закону України від 2 вересня 2014 року № 1669 вважати пунктом 9-4.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 911-VIII від 24 грудня 2015 року були внесені зміни до Закону України від 02.09.2014 № 1669 «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції», у відповідності до якого підпункт 8 пункту 4 статті 11 Закону № 1669 виключено.
Таким чином, положення пп. 8 п. 4 ст. 11 Закону № 1669 були реалізовані шляхом внесення відповідних змін до Закону № 2464-VI. Змін безпосередньо до Закону № 2464-VI щодо виключення (або викладення в новій редакції тощо) п. 9-4 розділу VIII цього Закону внесено не було. 
Пункт 9-4 розділу VIII виключено на підставі Закону № 440-IX від 14.01.2020, який набрав чинності 13.02.2020.
Отже, положення пункту 9-4 розділу VIII Закону № 2464-VI на час прийняття оскаржуваної вимоги були чинні.
Закон України "Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції" від 2 вересня 2014 року № 1669-VІІ прийнято з метою забезпечення підтримки суб`єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення.
Платникам єдиного внеску, які перебувають на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, де проводилася АТО, надано можливість у період з 14 квітня 2014 року до закінчення АТО або військового чи надзвичайного стану не виконувати встановлені частиною 2 статті 6 Закону України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" обов`язки щодо своєчасного та в повному обсязі нарахування, обчислення і сплати єдиного внеску.
Водночас, Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" не скасовує обов`язків платника єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а надає можливість на період антитерористичної операції не виконувати їх у встановлені строки (своєчасно) та в повному обсязі.
Пунктом  5 ст. 11 Закону № 1669  передбачено  обов`язок  Кабінету Міністрів України у десятиденний строк з дня опублікування цього Закону затвердити перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України "Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13 квітня 2014 року "Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України" від 14.04.2014 р. № 405/2014 у період з 14 квітня 2014 року до її закінчення.
На виконання абзацу 3 п. 5 ст. 11 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 1669  розпорядженням Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року № 1053-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція.
Додаток  до  розпорядження  Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року № 1053-р визначає, що до цих населених пунктів належить м.   Сєвєродонецьк.
В подальшому  розпорядженням  Кабінету Міністрів  України від 05.11.2014 року № 1079-р  зупинено  дію  розпорядження Кабінету Міністрів України від 30.10.2014 року № 1053 "Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція".
Кабінет  Міністрів   України   2  грудня 2015  року  розпорядженням  № 1275-р  затвердив  перелік  населених  пунктів,  на території  яких  здійснювалася  антитерористична  операція  (далі -  Перелік),  і  пунктом 3  вказаного розпорядження  визнав  такими,  що  втратили  чинність, розпорядження  КМУ від 30.10.2014 року № 1053-р  та   від 05.11.2014 року № 1079-р.
Згідно  з  додатком  до  розпорядження  Кабінету Міністрів України від 02.12.2015 року № 1275-р до зазначених населених пунктів належить  м.   Сєвєродонецьк.
За положеннями Закону № 1669-VII достатньою підставою для звільнення від відповідальності за невиконання вимог щодо вчасності нарахування та сплати єдиного внеску є встановлення факту знаходження платника податку на обліку в податкових органах, розміщених на території проведення АТО.
30.03.2018 Президент України підписав Указ   "Про затвердження рішення РНБО "Про широкомасштабну антитерористичну операцію на території Донецької та Луганської областей" № 116/2018, яким вводиться в дію рішення РНБО про зміну формату широкомасштабної антитерористичної операції, яка була запроваджена у 2014 році.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що станом на дату розгляду справи по суті Указу Президентом України про завершення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей не приймалось, а вказаний вище нормативно-правовий акт лише змінив формат її проведення.
При цьому, оскаржувані позивачем вимоги   про сплату боргу (недоїмки) охоплюють період, у якому позивач звільнявся від своєчасного виконання обов`язків платника єдиного внеску.
Приписи Законів № 1669 та № 2464-VІ не скасовують обов`язків платника податків (єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування), а надає можливість на період АТО не виконувати їх у встановлені строки (своєчасно) та в повному обсязі. 
Таким чином, відсутність (відстрочення в силу закону) обов`язку своєчасно та в повному обсязі сплачувати внески у період з 14 квітня 2014 року до закінчення антитерористичної операції, унеможливлює застосування до таких платників заходів впливу, а саме складання відповідачем та направлення позивачу спірної вимоги.
Таким чином, на час виникнення спірних правовідносин, позивач перебував і перебуває на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, де проводиться антитерористичної операція, тому, згідно із положеннями Закону № 1669-VII, не несе фінансової відповідальності за порушення вимог Закону № 2464-VI в частині невиконання обов`язків з нарахування, обчислення чи сплати єдиного внеску.
Вказаний правовий висновок сформульований у рішенні Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду під час розгляду 30.03.2018 зразкової справи № 812/292/18.                                                                                                  
Заходи зі стягнення недоїмки (в даному випадку направлення вимоги), яка виникла у позивача як платника єдиного внеску, який перебуває на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, визначених переліком, зазначеним у Законі № 1669, де проводилася антитерористична операція, розпочата відповідно до Указу Президента України  № 405/2014, можуть вживатись контролюючим  органом  після закінчення АТО.
Правова визначеність має безпосередню підставу для вчинення певних дій як суб`єктом  владних  повноважень, так і платниками податків щодо сфери дії  передбачених  норм  Законів  № 1669 і  № 2464.
Закон України від 18.01.2018 року № 2268-УШ  "Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях" також  містить термін проведення "антитерористичної операції". 
Звільнення від відповідальності передбачалось на спірний період безпосередньо у Законі № 2464-VI та не потребує додаткового звернення, оскільки ця норма встановлює "незастосування відповідальності, штрафних та фінансових санкцій" та адресована насамперед до осіб, які наділені повноваженнями щодо застосування відповідальності, штрафних та фінансових санкцій. 
Суд наголошує, що підставою для   звільнення від відповідальності  є сам факт перебування платника на обліку в органах доходів і зборів, розташованих на території населених пунктів, де проводиться АТО.
Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією, сформованою в постанові Верховного Суду від 26 квітня 2019 року у справі № 805/1023/16-а.
На підставі викладеного, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимога про сплату боргу (недоїмки)  з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування    № Ф-52935-52 від 22.05.2019 року у розмірі 21030, 90 грн., вимога відповідача від 07.11.2019 року у розмірі 26 539, 26 грн № Ф-52935-52    не відповідає критеріям правомірності, закріпленим у частині другій    статті 2 КАС України, є протиправними, а відтак правомірно скасована судом першої інстанції.  
Щодо доводів апелянта стосовно  пропуску позивачем 10-денного строку звернення до суду, який встановлений Законом № 2464, суд зазначає наступне.
За унормуванням ч. 1 ст. 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів (ч. 3 ст. 122 КАС України).
Частиною 4 ст. 122 КАС України обумовлено, якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.
В силу положень пункту 1. 3 ст. 1 Податкового Кодексу України, цей Кодекс не регулює питання погашення податкових зобов`язань або стягнення податкового боргу з осіб, на яких поширюються судові процедури, визначені Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", з банків, на які поширюються норми Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", та погашення зобов`язань зі сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, зборів на обов`язкове державне пенсійне страхування з окремих видів господарських операцій.
Зазначене свідчить про те, що положення Податкового Кодексу України не поширюються на відносини щодо порядку сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, як і відповідальність за порушення такого порядку.
Дія  Закону № 2464-VI  поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим  Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону (частина перша  статті 2 цього Закону).
За правилами абзаців 4, 5, 6 частини четвертої  статті 25 Закону № 2464-VI  платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку. Скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до органу доходів і зборів вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це органу доходів і зборів, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску.
Порядок узгодження сум недоїмки з єдиного внеску встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику (абзац 8 частини 4  статті 25 Закону №2464-VI).
Абзацом 9 частини четвертої  статті 25 Закону № 2464-VI  передбачено: у разі якщо згоди з органом доходів і зборів не досягнуто, платник єдиного внеску зобов`язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів або оскаржити вимогу до органу доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку.
З урахуванням наведеного, суд апеляційної інстанції погоджується з доводами апелянта, що   при оскарженні рішення податкового органу, прийнятого в межах Закону № 2464-VI, строк звернення до адміністративного суду визначений приписами пункту 56.18 статті 56, статті 102 ПК України не застосовується, на що також вказував Верховний Суд в постановах від 31 січня 2019 року (справа № 802/983/18-а), від 17 липня 2019 року (справа № 0740/1050/18), від 8 серпня 2019 року (справа № 480/106/19), від 12 лютого 2020 року (справа № 480/1192/19).
При цьому положення абзацу 5 частини 4 статті 25 Закону № 2464-VI передбачають наступні способи оскарження вимоги: адміністративний або судовий порядок.  
Дослідження змісту аналізованих приписів статей Закону № 2464-VI та статті 122 КАС України вказує на те, що на сьогодні є підхід, відповідно до якого строки звернення до суду після застосування досудового порядку вирішення спору є коротшими, ніж звичайні строки. При цьому можливість застосування строку, визначеного частиною четвертою статті 122 КАС України виникає у разі, якщо інший закон, що регулює спірні правовідносини, не встановлює іншого строку звернення до суду (в тому числі і у разі використання процедури адміністративного оскарження).
Як уже зазначалось, абзацом 9 частини 4 статті 25 Закону № 2464-VI встановлено десятиденний строк для платника податків, протягом якого останній може або (1) сплатити суми недоїмки та штрафів, або оскаржити вимогу в (2) адміністративному чи в (3) судовому порядку. Отже, вказаною нормою Закону № 2464-VI передбачено, в тому числі, і строки звернення до суду.
Конституційний Суд України рішенням від 13 грудня 2011 року № 17-рп/2011 за результатами оцінки конституційності норми частини четвертої статті 99 КАС України у чинній на той час редакції (про скорочені строки звернення до адміністративного суду в разі попереднього використання можливостей досудового порядку вирішення спору) підтвердив її конституційність як такої, що забезпечує оперативність розгляду судової справи і жодною мірою не обмежує суб`єктів щодо права на судовий захист; нею скорочено строки здійснення окремих процесуальних дій, а змісту та обсягу конституційного права на судовий захист і доступ до правосуддя не звужено (абзаци шостий, чотирнадцятий пункту 6.1).
Цей висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у справі № 480/106/19 від 08.08.2019 року та  у справі № 140/1757/19 від 19.03.2020 року.
Відповідачем станом на 30 квітня 2019 року сформовано та направлено позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 22 травня 2019 року № Ф-52935-52, в якій вказано, що сума боргу позивача становить 21030,90 грн, у тому числі, недоїмка - 21030,90 грн (а.с. 36).
Поштове відправлення повернулося з причиною повернення - «за закінченням встановленого строку зберігання». 
ГУ ДПС у Луганській області станом на 31 жовтня 2019 року сформовано та направлено позивачу вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 07 листопада 2019 року № Ф-52935-52, в якій сума боргу позивача становить 26539,26 грн, у тому числі, недоїмка - 26539,26 грн. (а.с. 37).
Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення поштове відправлення вручено адресату 09 грудня 2019 року (а.с. 38).
Приписами ч. 1 ст. 123 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
За визначенням ч. 6 ст. 161 Кодексу адміністративного судочинства України у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.
Відповідно до статті 121 КАС України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
З матеріалів справи  вбачається, що позивачем було подано заяву про поновлення строку звернення до адміністративного суду та   суд прийшов до висновку про поважність причин пропуску строку звернення до адміністративного суду.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції не може погодитись з доводами апелянта щодо   пропуску позивачем строків, встановлених чинним законодавством, для звернення до суду з цим позовом.
Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
У рішенні від 21.02.1975 року у справі "Голдер проти Великої Британії" Європейський суд з прав людини закріпив правило, що пункт 1 статті 6 Конвенції стосується невід`ємного права особи на доступ до суду. Прямим порушенням права на доступ до суду є необхідність отримання спеціальних дозволів на звернення до суду.
Таким чином, як зазначив Конституційний Суд України у рішенні від 13.12.2011 року № 17-рп/2011 у практиці Європейського суду з прав людини право на звернення до суду також пов`язується лише з волевиявленням особи. За змістом частини п`ятої статті 6 КАС України особа може відмовитися від реалізації права на звернення до суду, однак не від самого права як такого.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу (ч. 1 ст. 77 КАС України). В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
І відповідачем не доведено, що  у спірних правовідносинах він діяв правомірно.
З урахуванням вищевикладеного,  суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції  правильно встановлені обставини справи та судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи  апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для задоволення апеляційної скарги  та  скасування  рішення  суду  не  вбачається. 
Керуючись ч. 4 ст. 241, ч. 5 ст. 250, ст. 311, 316, ст. 321, ч.1 ст.325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
                                    
                                       П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу   Головного управління ДПС у Луганській області  на рішення Луганського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2020 р.      -   залишити без задоволення.
Рішення    Луганського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2020 р.   у справі  № 360/5407/19    -  залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку встановленому ст.328 Кодексу адміністративного судочинства України до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання  повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 30 вересня 2020 року.

Колегія суддів:                                                                                     Г.М. Міронова
                                                                                                                    
                                                                                                             І.В. Геращенко

                                                                                                            Е.Г. Казначеєв