ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5976/20 Справа № 185/1577/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Болдирєва У. М. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2020 року        Дніпровський Апеляційний суд у складі:
головуючого - судді Ткаченко І.Ю.
                суддів         - Деркач Н.М., Каратаєвої Л.О.
розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро цивільну справу
за позовом  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про захист прав споживача, визнання кредитного договору частково недійсним, зобов`язання здійснити перерахунок платежів
за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Ідея Банк»
на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 квітня 2020 року,  

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до АТ «Ідея Банк», в якому просила визнати недійсними встановлення плати за обслуговування кредитної заборгованості та пункти 1.10, 2.4, 2.6 кредитного договору № Z62.21654.003979250 від 29 травня 2018 року, зобов`язати відповідача здійснити перерахунок платежів за кредитним договором, зарахувати сплачену позивачем щомісячну плату за обслуговування кредиту в рахунок інших обов`язкових платежів. В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що оспорювані умови кредитного договору є несправедливими, їх наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача (а.с. 1-6).

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 квітня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано недійсним положення пункту 1.10 кредитного договору № Z62.21654.003979250 від 29 травня 2018 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1 , про встановлення обов`язку позичальника сплачувати щомісячно плату за обслуговування кредиту банком.
Визнано недійсним положення пункту 2.4 кредитного договору № Z62.21654.003979250 від 29 травня 2018 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1 , про договірне списання плати за обслуговування кредитної заборгованості.
Визнано недійсним положення пункту 2.6 кредитного договору № Z62.21654.003979250 від 29 травня 2018 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1 , про нарахування плати за обслуговування кредитної заборгованості.
Зобов`язано Акціонерне товариство «Ідея Банк» зарахувати суми щомісячної плати за обслуговування кредиту, яка здійснювалася ОСОБА_1 , в рахунок інших щомісячних платежів за кредитним договором № Z62.21654.003979250 від 29 травня 2018 року, укладеним між Публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та ОСОБА_1 , у порядку та черговості, які передбачені пунктом 2.1 кредитного договору.
В іншій частині позову відмовлено.
Стягнути з Акціонерного товариства «Ідея Банк»; судовий збір на користь держави у розмірі 1681 (тисяча шістсот вісімдесят одна) грн 60 коп. (а.с. 21-24).

В апеляційній скарзі відповідач АТ “ІдеяБанк” посилаючись на те, що рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд 1 інстанції вважав встановленими та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, а тому рішення суду скасувати та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні вимог (37-42).

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду слід скасувати, а апеляційну задовольнити, виходячи з наступного.

Судом 1 інстанції встановлено, що 29 травня 2018 року між публічним акціонерним товариством «Ідея Банк» та позичальником ОСОБА_1 укладений кредитний договір № Z62.21654.003979250, за умовами якого банк надає позичальнику кредитні кошти на поточні потреби у сумі 100 000 грн, а позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за обслуговування кредитної заборгованості) згідно з умовами договору. Банк надає кредит у день підписання договору строком на 60 місяців (а.с.9-10).
Пункт 1.10, за умовами якого позичальник сплачує плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та у розмірах, визначених у Графіку щомісячних платежів, за обслуговування кредиту банком, що включає у себе: надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в Контакт-центрі, шляхом направлення СМС-повідомлень щодо суми платежу за договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо, надання інформації по рахунку позичальника з використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника, опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником з використанням різних каналів зв`язку тощо.
Пункт 2.4, згідно якого позичальник доручає банку здійснювати договірне списання з будь-яких рахунків позичальника в ПАТ «Ідея Банк» грошових коштів у розмірі наявної простроченої заборгованості по кредиту, нарахованих процентах, плати за обслуговування кредитної заборгованості, неустойках, штрафах, пені.
Пункт 2.6, згідно якого у разі вимоги банку про дострокове повернення кредиту термін повернення кредиту вважається таким, що настав та банк вправі, але не зобов`язаний нараховувати проценти та плату за обслуговування кредитної заборгованості до повного повернення кредиту , позичальник зобов`язаний повернути заборгованість за договором, сплатити неустойку (штрафи, пені) та відшкодувати завдані банку збитки.

Задовольняючи позовні вимоги суд 1 інстанції виходив з того, що пункти 1.10 - про встановлення обов`язку позичальника сплачувати щомісячно плату за обслуговування кредиту банком; 2.4 — про договірне списання плати за обслуговування кредитної заборгованості; 2.6 — про нарахування плати за обслуговування кредитної заборгованості - є несправедливими. Зокрема суд зазначив, оскільки положення договору, які визнано несправедливими є недійсними, а тому позовні вимоги про зарахування сум щомісячної плати за обслуговування кредиту, яка здійснювалася позивачем в рахунок інших щомісячних платежів за кредитним договором в порядку передбаченому п. 2.1 кредитного договору — є обґрунтованими.

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Як вбачається із оскаржуваного рішення, суд 1 інстанції під час винесення рішення керувався нормами ЦК України та Законом України “Про захист прав споживачів”.

Однак судом 1 інстанції не враховано, що з 10.06.2017 року набрав чинності Закон України “Про споживче кредитування” від 15.11.2016 року, що визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері та регулює відносини між кредитодавцями, кредитними посередниками та споживачами час час надання послуг споживчого кредитування.

З матеріалів справи вбачається, що кредитний договорі був укладений 29.05.2018 року, тобто укладений після набрання чинності Закону України “Про споживче кредитування” від 15.11.2016 року.
Так, відповідно п. 4 ч.1 ст.1 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції на час винесення рішення) чітко зазначено, що загальні витрати за споживчим кредитом - це витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» (в редакції на час винесення рішення), реальна річна процентна ставка обчислюється відповідно до нормативно-правових актів органів, що здійснюють державне регулювання ринків фінансових послуг.
Для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом.
До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності).

Згідну п.4 Паспорту споживчого кредиту Додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування» також передбачено платежі за додаткові та супутні послуги (а.с. 47-48).
Так, у пункті 7.4. Таблиці «Графік щомісячних платежів за кредитним договором», відповідачем, на виконання вимог Закону, цілком правомірно зазначено плату за обслуговування кредиту, відповідно до кредитного договору (а.с. 49).

Згідно п.1.10. Кредитного договору відповідач встановив плату за обслуговування кредиту, що включає в себе плату за:
• надання інформації по рахункам Позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в Контакт-центрі, шляхом направлення СМС- повідомлень щодо суми платежу за цим Договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо;
• надання інформації по рахунку Позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти Позичальника;
• опрацювання запитів Позичальника, що направлені Банку Позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо.

Відповідно до кредитного договору, вбачається, що позивач власноручно підписала його та погодилась, що плата за обслуговування кредитної заборгованості буде встановлена у розмірі 3,00% від початкової суми кредиту, яку позивач, згідно п.2.1. кредитного договору, щомісячно повинен сплачувати включно до 2 дня/числа кожного місяця, згідно графіку щомісячних платежів.
Також паралельно, з 10 червня 2017 року набули чинності нові Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що затверджені Постановою Правління НБУ від 08.06.2017 року №49.
У свою чергу, пунктом 5 Правил також передбачено у складовій загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів вартість всіх додаткових та супутніх послуг за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Колонка 7 «Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит», що є додатком 2 до цих Правил також передбачає здійснення платежів позичальниками на користь Банків за додаткові та супутні послуги, що включають в себе, в тому числі платежі за ведення рахунку та розрахунково-касове обслуговування.
Згідно п.5 Пояснення щодо заповнення Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, у колонках 7 (у розрізі платежів за колонками 7.1, 7.2, 7.3, 7.4 і т.д.) та 8 (у розрізі платежів за колонками 8.1, 8.2 і т.д.) зазначаються усі платежі споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту.

Отже, чинним законодавством України надано право відповідачу отримувати плату (комісію) за обслуговування кредитної заборгованості, оскільки щомісячна плата в розмірі 3,00 % якраз встановлена за надання послуг позичальнику по кредитному договору, а тому немає підстав для визнання кредитного договору в ті частині недійсним.

Також вбачається, що позивач письмово підтвердив, що отримав та ознайомився з інформацією про умови кредитування та орієнтовну загальність вартість кредиту, надані виходячи із обраних позивачем умов кредитування.

Позивач підтвердив про отримання всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптований договір до потреб Позивач та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати для Позивача, в тому числі в разі невиконання Позивачем зобов`язань за таким договором.
Згідно п.5.1. Кредитного договору, Позивач заявляв та гарантував, що Відповідач, перед укладенням Кредитного договору повідомив Позивача в належній формі в повному обсязі інформацію, передбачену законодавством України зазначена інформація йому відома та зрозуміла, ознайомився з тарифами Банку і згоден з ними; належний йому примірник оригіналу даного Договору вручено Відповідачем при підписанні даного договору; умови даного договору вважає справедливими і такими, що відповідають його інтересам, а також надає свою згоду на збір, зберігання використання та поширення через бюро кредитних історій про нього...

У свою чергу, відповідно до ст. 15 Закону України «Про споживче кредитування» позивач мав право протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладання договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин.

Проте, матеріали справи не містять відомостей, що позивач не відмовлялася від одержання кредиту, свою згоду на укладення кредитного договору не відкликав, і навіть не звертався до Відповідача за додатковими роз`ясненням положень договору ні до, ні під час, ні після його укладення, тобто не скористалася цим своїм правом.

Тому посилання суду в рішенні про те, що відповідач не зазначив, які саме послуги за вказану комісію надаються позивачу та про відсутність згоди і необізнаність позивача про отримання від банку послуг у вигляді інформації по рахунку позичальника, опрацювання запитів позичальника з оплатою за цю послугу щомісячно грошових коштів в розмірі, визначену в п. 6.1. Договору, та відомостей щодо фактично надання цих послуг не відповідає дійсності.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду постановлене без дотримання зазначених вище вимог законодавства, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про захист прав споживача, визнання кредитного договору частково недійсним, зобов`язання здійснити перерахунок платежів.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з ОСОБА_1 на користь АТ “Ідея Банк” підлягають стягненню понесені судові витрати сумі 2 522,40 грн. 

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Ідея Банк»    –  задовольнити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 02 квітня 2020 року — скасувати. 
У задоволенні позову  ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про захист прав споживача, визнання кредитного договору частково недійсним, зобов`язання здійснити перерахунок платежів — відмовити. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» судові витрати сумі 2 522,40 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.
Судді: