КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

справа № 760/489/19                                                          
 провадження № 22-ц/824/9278/2020
 
ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
 
06 липня 2020 року                                                                                           м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача Кирилюк Г.М. 
суддів: Рейнарт І.М., Семенюк Т.А., 
 
розглянув у порядку письмового провадження справу за  позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - Крилової Олени Леонідівни на заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 25 лютого 2020 року в складі судді Коробенка С. В.,
встановив:
 
08.01.2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ  КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором № б/н від 30.03.2011 року в розмірі 21 959, 29  грн та судові витрати по сплаті судового  збору. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що   ОСОБА_1   звернувся до  АТ  КБ «ПриватБанк» з метою  отримання  банківських послуг,  у зв`язку з чим  підписав заяву № б/н від 30.03.2011 року, згідно  якої отримав кредит у розмірі 5 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.
Відповідач  підтвердив  свою згоду  на те, що   підписана  заява  разом  з  «Умовами та правилами надання  банківських послуг»  та «Тарифами Банку», які викладені  на  банківському  сайті, складає  між ним та Банком договорів  про надання  банківських послуг, що підтверджується  підписом   у заяві. 
Позивач  свої  зобов`язання за договором  про  надання  банківських послуг   виконав у повному обсязі, а саме  надав відповідачу  можливість  розпоряджатись   кредитними коштами на  умовах , передбачених  договором  та в межах  кредитного  ліміту.  
Відповідач не  надав своєчасно  банку  грошові кошти  для погашення  заборгованості за борговими зобов`язаннями, що  має  відображення  у розрахунку  заборгованості. 
 У зв`язку з порушенням  відповідачем зобов`язань за  кредитним договором   та з урахуванням   внесених коштів на  погашення  заборгованості відповідач станом на 09.12.2018 має заборгованість - 21 959, 29 грн, з яких: 7 919,57 грн - заборгованість за тілом кредиту, 5 164,03 грн - нараховані проценти за користування кредитом; 7 353, 82 грн - пеня та   штрафи :  500 грн (фіксована частина),  1 021,87  грн (процентна складова).     
За таких обставин АТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з   ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 21 959,29  грн. 
Заочним рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 25 лютого 2020 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ  КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 30.03. 2011  в  сумі 7 919,57 грн (тіло кредиту). В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання розподілу  судових витрат.
У поданій апеляційній скарзі представник АТ КБ «ПриватБанк» - Крилова О. Л. просить скасувати заочне рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 25 лютого 2020 року в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами та неустойкою та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в цій частині в повному обсязі. В  іншій  частині  рішення  залишити без змін. Стягнути з відповідача  судові  витрати. 
Свої доводи мотивує тим, що відсутність підпису позичальника на Умовах та правилах не свідчить про те, що він не був ознайомлений з ними, а також даний факт не свідчить про відсутність договірних правовідносин між сторонами та відсутність заборгованості.
Зазначає, що з копії заяви від 30.03.2011 чітко вбачається, що ОСОБА_1 висловив згоду про оформлення договору, отримання кредитної картки «Універсальна» та особистим підписом засвідчив, що останній ознайомився і згоден з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами Банку,  які були надані  у письмовому  вигляді.  
Звертає увагу, що відповідачем при укладенні  договору  особисто підписана довідка про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду»,  в якій  зазначено:  тип карти - MasterCard Mass; тип  кредитної лінії  - поновлювальна;  базова відсоткова ставка за користування  кредитом  (2,5%); розмір  щомісячних платежів у розмірі  7%  від заборгованості;  строк  внесення  щомісячних  платежів  до  25 числа  місяця,  наступного  за  звітним;  порядок  нарахування  пені  за невчасне  погашення  заборгованості , а саме (пеня = пеня (1) +пеня (2), де  пеня (1) =(базова  № ставка за договором)/30 -   нараховується  за кожен  день  прострочення  кредиту;  пеня (2) = 1%  від  заборгованості,  але  не  менше  30 грн в місяць, нараховується  раз в місяць, за наявності прострочення  по кредиту  або процентам 5 і більше  днів  при виникненні  прострочення  на  суму від 50 грн  та більше);  розмір  штрафів  при порушенні  термінів платежів по  будь-якому з грошових  зобов`язань, передбачених  договором , більше  ніж30  днів,  а саме (500  грн  +5% від суми заборгованості по кредитному договору, із врахуванням  нарахованих  і прострочених  процентів і комісій).  
Тобто,  сторонами при укладенні кредитного  договору були досягнуті всі істотні умови договору. Вказана  довідка надана  позивачем  разом  із  позовною заявою,  проте  цілком  безпідставно  суд на вказаний доказ  уваги не  звернув. 
Відзиву на апеляційну скаргу суду надано не було.
Відповідно до положень ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Встановлено, що 30.03.2011  між сторонами укладений договір б/н, відповідно до умов якого ОСОБА_1   отримав кредит у розмірі 5 100 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.
Відмовляючи у задоволенні позову в частині  задоволення  позову   про стягнення  процентів , пені  та   штрафів, суд першої інстанції виходив із того, що в підписаній  позичальником  Анкеті-заяві  від 30.03.2011 не зазначено розмір  процентної ставки,  а також  умов  договору   про встановлення  відповідальності у вигляді  неустойки. Витяг  з Тарифів обслуговування  кредитних карт та Витяг  з Умов  та правил надання  банківських послуг  в Приватбанку не  містять   підпису  відповідача,  а тому  їх  можна розцінювати  як частину  кредитного  договору. 
Колегія суддів не погоджується у повній мірі з такими висновками судів з огляду на таке.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.
За змістом статті 1056-1 ЦК України у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами у самому договорі).
Висновок суду першої  інстанції про відмову у задоволенні позову з підстав недоведеності є помилковим, оскільки відповідач, підписуючи 30.03.2011 анкету-заяву, також підписав довідку про ознайомлення із умовами кредитування, тобто відповідач погодився у письмовому вигляді з умовами кредитування. Укладення між сторонами договору шляхом підписання відповідачем анкети-заяви, відповідає вимогам статей 633, 634 ЦК України щодо порядку укладення договору приєднання. 
Визначений позивачем розмір заборгованості за процентами за користування кредитом у сумі 5 164, 03 грн відповідає  умовам кредитування, обумовленим сторонами у письмовому вигляді, а саме базова ставка за процентами за користування кредитними коштами, зазначена у довідці становить 2,5 % на місяць, із розрахунку вбачається, що заборгованість  по  процентам  розрахована  виходячи з передбаченого договором  розміру. 
Таким чином, вимоги про стягнення заборгованості за процентами є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Цивільно-правова відповідальність - це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.
Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).
Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.  
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Враховуючи, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.
Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15.
Отже, оскільки банком було одночасно заявлено вимоги до  ОСОБА_1 як щодо пені, так і щодо штрафів за одне й те саме порушення, а саме за несвоєчасність погашення останнім заборгованості, то задоволенню підлягають тільки вимоги про стягнення пені.
Відповідно до ч.  1 ст. 376 ЦПК  України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Судом  першої  інстанції  допущено неправильне застосування норм матеріального та процесуального права,  а тому  вказане   судове рішення в оскаржуваній  частині підлягає  скасуванню з ухваленням нового рішення пор часткове задоволення  позову та стягнення  з  ОСОБА_1 на користь банку нарахованих процентів  в сумі  5 164,03 грн  та пені  за прострочення виконання зобов`язання у розмірі 7 353, 82 грн.
Згідно із ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України).
З огляду  на задоволення  позовних  вимог на загальну  суму 20 437,42  грн, що  складає 93,07 % від загальної ціни позову, то із  ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягають стягненню 1 787,87  грн у рахунок компенсації судових витрат за сплату судового збору за подання позовної заяви, 2 681,80  грн - за подання апеляційної скарги, всього на  загальну  суму 4 469,67  грн. 
Сплата банком судового збору в указаних розмірах підтверджується наявними у матеріалах справи платіжними дорученнями.
Керуючись ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України  суд
 
Постановив: 
 
Апеляційну  скаргу представника Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» - Крилової Олени Леонідівни задовольнити частково.
Заочне рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 25 лютого 2020 року  в частині відмови  позовних вимог Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 щодо стягнення   процентів,  пені та штрафів, розподілу судових витрат  скасувати. 
Ухвалити в цій частині нове судове рішення про часткове задоволення позову Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк».
Стягнути  з  ОСОБА_1   (ідентифікаційний номер  НОМЕР_1 )  на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»  проценти за користування  кредитом  в сумі 5 164,03 грн та пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 7 353, 82 грн.
У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення штрафу відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» судові витрати по сплаті судового збору  в сумі 4 469,67  грн
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не  підлягає.
 
Суддя-доповідач:                                                   Г.  М. Кирилюк
 
Судді:                                                                      Т.  А. Семенюк                                  
                                      
                                                                                  І.  М. Рейнарт