Ухвала
04 серпня 2020 року
м. Київ
справа № 409/1648/19
провадження № 61-10293cк20 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Сімоненко В. М., розглянув касаційні скарги ОСОБА_1 та представника ОСОБА_1 - адвоката Пустовойтова Романа Юрійовича на рішення  Білокуракинського  районного  суду  Луганської області від 19 лютого 2020 року та постанову Луганського апеляційного суду від 23 червня 2020 року у справі за позовом Управління соціального захисту населення Білокуракинської районної державної адміністрації до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченої адресної допомоги,
ВСТАНОВИВ:
У липні 2019 року Управління соціального захисту населення Білокуракинської районної державної адміністрації Луганської області (далі - УПСЗН Білокуракинської РДА) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення переплати бюджетних коштів щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам у розмірі 67 720,58 грн.
Рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 19 лютого 2020 року,  залишеним  без  змін  постановою Луганського апеляційного суду від 23 червня 2020 року, позов Управління соціального захисту населення Білокуракинської районної державної адміністрації до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченої адресної допомоги задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Управління соціального захисту населення Білокуракинської районної державної адміністрації суму надмірно сплачених державних коштів у розмірі 67 720,58 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
У липні 2020 року засобами поштового зв`язку до Верховного Суду надійшли касаційні скарги ОСОБА_1 та представника ОСОБА_1 - адвоката Пустовойтова Романа Юрійовича на рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 19 лютого 2020 року та постанову Луганського апеляційного суду від 23 червня 2020 року. Заявник та її представник посилаються на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права та просять скасувати рішення суду першої інстанції і постанову суду апеляційної інстанції та відмовити в позові.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Відповідно до пункту 1 частини шостої, частини дев`ятої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Ціна позову у справі № 409/1648/19 становить 67 720,58 грн та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Тобто справа є малозначною у силу вимог закону. 
Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять. 
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
Вказівка в резолютивній частині постанови Луганського апеляційного суду від 23 червня 2020 року про можливість її оскарження до Верховного Суду не є підставою для відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції, оскільки оскаржені рішення ухвалено у малозначній справі.
Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховною Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (ZUBAC v. CROATIA, № 40160/12, § 122, ЄСПЛ, від 05 квітня 2018 року).
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Таким чином, оскаржені рішення ухвалено у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційні скарги подані на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами ОСОБА_1 та представника ОСОБА_1 - адвоката Пустовойтова Романа Юрійовича на рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 19 лютого 2020 року та постанову Луганського апеляційного суду від 23 червня 2020 року у справі за позовом Управління соціального захисту населення Білокуракинської районної державної адміністрації до ОСОБА_1 про стягнення суми сплаченої адресної допомоги.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                Є. В. Петров
 
                                                                                                     С. Ю. Мартєв 
 
                                                                                                   В. М. Сімоненко