ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 760/17973/19                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Букіна О.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  29 липня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого:                                                  Бєлової Л.В.
суддів:                                                                                           Аліменка В.О.,
                                                                      Безименної Н.В.   
за участю секретаря судового засідання:          Лещенко В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 21 квітня 2020 року (справу розглянуто в порядку спрощеного провадження) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Київській області, заступника начальника ГУ ДФС у Київській області Орленка Ігоря Миколайовича про скасування постанов про накладення адміністративних стягнень, - 

В С Т А Н О В И В:

У червні 2019 року позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду першої інстанції з адміністративним позовом, у якому просив:
- визнати протиправною та скасувати постанову №39 про накладення адміністративного стягнення, винесену заступником начальника Головного управління ДФС у Київській області Орленком І.М. 05.06.2019 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 165-1 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн., а справу закрити у зв`язку з відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення;
- визнати протиправною та скасувати постанову №40 про накладення адміністративного стягнення, винесену заступником начальника Головного управління ДФС у Київській області Орленком І.М. 05.06.2019 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 164-1 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 85,00 грн., а справу закрити у зв`язку з відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення;
- визнати протиправною та скасувати постанову №41 про накладення адміністративного стягнення, винесену заступником начальника Головного управління ДФС у Київській області Орленком І.М. 05.06.2019 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 163-15 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1 700,00 грн., а справу закрити у зв`язку з відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення.
Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 21 квітня 2020 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивачем подано апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. Апелянт мотивує свої вимоги тим, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права. В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт наполягає, що судом першої інстанції не досліджено, що оскаржувані постанови та протоколи про адміністративні правопорушення не відповідають вимогам Кодексу України про адміністративні правопорушення. 
Заслухавши в судовому засіданні суддю доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав. 
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, заступником начальника ГУ ДФС у Київській області видано наказ від 13.03.2019 №551 про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 .
На підставі пп.78.1.2, пп78.1.13.п.78.1 ст. 78, ст. 79 ПК України, відповідно до наказу ГУ ДФС у Київській області №551 від 13.03.2019, головним державним ревізор-інспектором відділу планування контрольно-перевірочної роботи та контрольно-перевірочної роботи фізичних осіб і само зайнятих осіб ГУ ДФС у Київській області Шоботенком Ю.М., проведена документальна позапланова невиїзна перевірка діяльності фізичної особи - платника податків ОСОБА_1 з питань своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати належних податків і зборів при отриманні доходу від здійснення діяльності, пов`язаної з будівництвом та продажем об`єктів нерухомого майна за період з 01.01.2013 по 31.12.2018.
За результатами перевірки складено Акт від 08.04.2019 №271/10-36-13-03/НОМЕР_1, відповідно до якого встановлені порушення фізичною особою - платником податків ОСОБА_1 :
1)          пункту 44.1 ст.44, п.177.10 ст. 177 Кодексу в частині не надання книги обліку доходів і витрат;
2)          пункту 177.1, п.177.2 ст.177 Кодексу в частині заниження податкового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб всього у сумі 60 604 378,32 грн., у т.ч. за 2013р. - 2779866,96 грн., за 2014 р. - 10777036,41 грн., за 2015р. - 27649644,45 грн., 2016р. - 5452126,29 грн., 2017р. - 11911295,34 грн., 2018р. - 2034408,87 грн.;
3)          абз. 1 п. 2 ч. 1 ст. 7, п. 11 ст. 8, ч. 2 ст. 9 Закону України від 08.07.2010р. №2464-VІ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (із змінами та доповненнями) в частині заниження єдиного соціального внеску за період з 01.01.2013 по 31.12.2018 в розмірі 613 233,67 грн., в т.ч. за 2013 рік 81 612,63 грн., за 2014 рік 89 529,12 грн., за 2015 рік 89 995,12 грн., за 2016 рік 94 941,00 грн., за 2017 рік 109 725,00 грн., за 2018 рік 147 430,80 грн.;
4)          пунктів 2, 9 та 11 розділу III Порядку формування та подання страхувальниками звіту щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 14.04.215 №435 в частині неподання звітів щодо сум нарахованого єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за 2013 - 2018 роки;
5)          пункту 16-1 підрозділу 10 розділу XX Перехідних положень Кодексу в частині заниження військового збору від здійснення підприємницької діяльності за період з 01.01.2015 по 31.12.2018 у сумі у сумі 135 6919,45 грн.;
6)          пункту 49.2 ст.49, пп.49.18.5 п.49.18 ст.49, абз.2 п.177.11 ст.177 в частині не подання ОСОБА_1 декларацій про майновий стан і доходи за 2013- 2018 роки;
7)          пункту 1 ст. 3 Закону України від 06.07.1995р. №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (із змінами та доповненнями);
8)          статті 58 частини 6 статті 128 Господарського кодексу України від 16 січня 2003 року №436-1V в частині здійснення господарської діяльності без державної реєстрації фізичної особи - підприємця та не забезпечення ведення обліку результатів своєї підприємницької діяльності відповідно до вимог законодавства;
9)          статті 18 Закону України від 15.05.2003 №755-1V «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» в частині неподання державному реєстратору документів для державної реєстрації фізичної особи - підприємця.
За наслідками перевірки 21.05.2019 головним державним ревізор-інспектором відділу планування  контрольно-перевірочної роботи та контрольно-перевірочної роботи фізичних осіб і самозайнятих осіб управління податків і зборів з фізичних осіб ГУ ДФС у Київській області Шоботенком Ю.М.  було складено відносно ОСОБА_1 протоколи про адміністративні правопорушення:
-          №39 за ст.163-15 КУпАП в частині порушення порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги),
          -          № 40 за ст. 164-1 КУпАП в частині неведення обліку доходів і витрат, для яких законами України встановлено обов`язкову форму обліку;
          -          №41 за ст. 165-1 КУпАП в частині порушення порядку нарахування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та неподання звітності щодо єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.
05 червня 2019 року заступник начальника Головного управління ДФС у Київській області Орленко І.М., розглянувши справи про адміністративні правопорушення за протоколами №39, №40, №41 від 21.05.2019 року, акт документальної планової виїзної перевірки від 08.04.2019 р. № 271/10-36-13-03/НОМЕР_1, виніс постанови:
-          №39 про накладення адміністративного стягнення, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 165-1 КУпАП та накладено штраф у розмірі 510,00 грн.;
          -          №40 про накладення адміністративного стягнення, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 164-1 КУпАП та накладено штраф у розмірі 85,00 грн.;
          -          №41 про накладення адміністративного стягнення, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 163-15 КУпАП та накладено штраф у розмірі 1700,00 грн.
Вважаючи винесені відповідачем постанови про накладення адміністративних стягнень протиправними, позивач звернувся з даним адміністративним позовом до суду.
Суд першої інстанції у задоволенні адміністративного позову відмовив та зазначив, що позивачем не спростовано встановлених актом перевірки порушень, жодної невідповідності протоколів та оспорюваних постанов судом не встановлено, а відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що визначений чинним законодавством, постанови винесені з дотриманням всіх вимог встановлених КУпАП, ПК України та Інструкцією.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до частини 2  статті 19 Конституції України,  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Підпунктом  20.1.41  пункта  20.1  статті  20 Податкового кодексу України  встановлено, що контролюючі органи мають право, у тому числі, складати стосовно платників податків - фізичних осіб та посадових осіб платників податків - юридичних осіб протоколи про адміністративні правопорушення та виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення у порядку, встановленому законом.
Завданням  Кодексу України про адміністративні правопорушення  (далі - КУпАП) є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання  Конституції  і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Крім того,  статтею 7 КУпАП визначено, що ніхто не може бути підданий заходу стягнення у зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах та у порядку, встановлених законом. Провадження по справах про адміністративні правопорушення здійснюється на підставі суворого дотримання законності.
Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
У відповідності до  ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачена адміністративна відповідальність.
Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.
Частиною першою, другою  статті 254 КУпАП  закріплено, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.
Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.
З аналізу наявних у матеріалах справи протоколів про адміністративне правопорушення № 39, 40, 41 від 21 травня 2019 року (а.с. 40, 42, 44) вбачається, що про порушення, на думку відповідача, ОСОБА_1 вимог чинного законодавства ГУ ДФС у Київській області стало відомо при проведенні позапланової документальної невиїзної перевірки, висновки якої зафіксовано в акті від 08 квітня 2019 року.
Таким чином, колегія суддів звертає увагу, що протоколи № 39, 40, 41 від 21 травня 2019 року було складено через більше ніж місяць з моменту виявлення правопорушень та особи, яка його нібито вчинила, що свідчить про недотримання відповідачем вимог зазначеної вище частини другої  ст. 252 КУпАП .
За змістом  статті 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.
У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.
При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені  статтею 268 КУпАП, про що робиться відмітка у протоколі.
Із протоколів про адміністративне правопорушення № 39, 40, 41 від 21 травня 2019 року вбачається, однак не враховано судом першої інстанції, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, протокол не підписала та не надала будь-яких пояснень. При цьому, відмітки про відмову від підпису у протоколах також відсутні (а.с. 5).
Таким чином, колегія суддів погоджується з твердженням позивача, що особою, яка складала протоколи про адміністративне правопорушення відносно позивача, було порушено вимоги  статті 256 КУпАП, зокрема не вручено протоколи, не роз`яснено правопорушнику його права та позбавлено можливості надати свої пояснення чи заперечення.
Відповідно до частини 1  статті 268 КУпАП  особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Згідно зі статтею  277-2  КУпАП  повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи.
Статтею 278 КУпАП  встановлено, що орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання: 1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи; 2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення; 3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду; 4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали; 5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.
Положеннями  ст. 283 КУпАП   передбачено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі. Постанова повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
Таким чином, положення  КУпАП  закріплюють процесуальні гарантії прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності, у тому числі й на участь у розгляді її справи, та містить застереження, націлені на забезпечення належної реалізації компетентними органами (особами) наданих їм повноважень, зокрема передбачені щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення за відсутності особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, лише у випадку наявності даних, що підтверджують належне повідомлення такої особи про місце і час розгляду справи. Недотримання державним інспектором, в процесі винесення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, визначеної  КпАП України  процедури призводить до порушення права особи приймати участь у розгляді справи про адміністративне правопорушення та інших прав, визначених  статтею 268 КпАП України, що є підставою для скасування постанови про адміністративне правопорушення
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20 березня 2018 року у справі № 690/233/17, від 31 січня 2019 року у справі № 760/10803/15-а.
Як було визначено вище зі змісту наявних у матеріалах справи копій протоколів про адміністративне правопорушення від 21 травня 2019 року, їх було складено без участі особи, яка притягалася до адміністративної відповідальності.
При цьому, як зазначає позивач та не спростовано належними доказами відповідачем, протоколи про адміністративні правопорушення, в яких зазначено дату розгляду адміністративної справи, було отримано позивачем 04 червня 2019 року, тобто за день до розгляду справ та прийняття оскаржуваних постанов.
Відповідно до частин першої, другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78  цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Так, в матеріалах справи відсутні, а відповідачем не надано доказів належного повідомлення позивача про дату, час та місце розгляду справ про адміністративне правопорушення, що свідчить про недотримання ГУ ДФС у Київській області вимог щодо належного повідомлення позивача про час та місце розгляду справи.
Таким чином, оскільки протоколи про адміністративні правопорушення було складено без повідомлення та присутності ОСОБА_1 , своєчасного та належного повідомлення позивача про дату, час та місце розгляду справи про правопорушення у сфері податкового законодавства ГУ ДФС у Київській області не було забезпечено, це свідчить про порушення правил рівності та позбавлення позивача права на подання додаткових документів, пояснень тощо. 
Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування». Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.
Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків (п. 74 рішення ЄСПЛ у справі «Лелас проти Хорватії»).
Крім того, Європейський суд у справі «Black Clawson Ltd. v. Papierwerke AG» (1975, AC 591 at 638) вказав, що сприйняття верховенства права як конституційного принципу вимагає того, аби будь-який громадянин, перед тим, як вдатися до певних дій, мав змогу знати заздалегідь, які правові наслідки настануть.
З урахуванням наведеного, зважаючи на те, що при складенні протоколів про адміністративні правопорушення відносно позивача було порушено вимоги  статті 256 КУпАП, розгляд справи про адміністративне правопорушення проведений за відсутності доказів належного повідомлення особи про дату, час та місце розгляду справи, колегія суддів приходить до висновку про наявність правових підстав для скасування оскаржуваних постанов як таких, що прийняті суб`єктом владних повноважень з грубими порушеннями процедури розгляду.
Також колегія суддів уважає за необхідне звернути увагу, що стаття  163-15  КУпАП  визначає виключний перелік суб`єктів, які можуть бути піддані адміністративному стягненню  за несвоєчасне подання звітності. До таких суб`єктів належать  посадові особи юридичних осіб, фізичні особи -  підприємці.
В той же час, під час винесення оскаржуваної постанови № 41 про притягнення до адміністративної відповідальності,  позивач не відносився до переліку зазначених осіб, що виключає можливість накладення на нього стягнення, визначеного положеннями статті  163-15  КУпАП.
Окрім того, відповідачем при винесенні постанов № 39, 40, 41 про накладення адміністративних стягнень за  ст.ст. 165-1, 164-1, 163-15 КУпАП  не було належним чином визначено кваліфікації вчиненого правопорушення, оскільки  ст.ст. 163-15, 164-1 КУпАП містять 2 частини, а стаття 165-1 КУпАП  містить 7 частин, а яку з них було порушено позивачем посадовою особою ГУ ДФС у Київській області не зазначено.
Таким чином, оскаржувані постанови не містять опису обставин, встановлених під час розгляду справи та не містять чіткої кваліфікації вчинених позивачем правопорушень, що також є підставою для скасування оскаржуваних постанов.
Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Відповідно до частини першої статті 271 Кодексу адміністративного судочинства України,  у справах, визначених  статтями 273-277,  280-289  цього Кодексу, суд проголошує повне судове рішення.
Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України    та судову практику, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Київській області, заступника начальника ГУ ДФС у Київській області Орленка Ігоря Миколайовича про скасування постанов про накладення адміністративних стягнень. 
Згідно з положеннями  ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 317 Кодексу адміністративного судочинства України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення, є, зокрема, неповне з`ясування обставин справи та неправильне застосування норм матеріального права.
Заслухавши у судовому засіданні доповідь головуючого судді, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції - скасуванню, з прийняттям нової постанови, якої позовні вимоги задовольнити.
Керуючись ст.  243,  315,  317,  322 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд

П О С Т АН О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 21 квітня 2020 року - задовольнити повністю. 
Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 21 квітня 2020 року - скасувати. 
Прийняти нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Київській області, заступника начальника ГУ ДФС у Київській області Орленка Ігоря Миколайовича про скасування постанов про накладення адміністративних стягнень - задовольнити повністю. 
Визнати протиправним та скасувати постанови, винесені заступником начальника Головного управління ДФС у Київській області Орленком І.М. 05.06.2019 року: №39 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 165-1 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510,00 грн.; №40 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 164-1 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 85,00 грн.; № 41 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 163-15 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 1 700,00 грн. 
Закрити провадження у справах про адміністративні правопорушення, передбачені ст. 165-1, 164-1, 163-15 КУпАП стосовно ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5ст.328 КАС України.
Повний текст виготовлено 29.07.2020.

Головуючий суддя                                                                                                                                                                  Л.В. Бєлова

Судді                                                                                                                                                                                                                В.О. Аліменко,

                                                                                                    Н.В. Безименна