ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/8371/19  Номер провадження 33/814/69/20	Головуючий у 1-й інстанції Струков О. М.  Доповідач ап. інст. Рябішин А. О.	

ПОСТАНОВА ПО СПРАВІ ПРО АДМІНПРАВОПОРУШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2020 року 	м. Полтава	

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду Рябішин А.О., з секретарем Журою Н.Л., з участю особи, що притягується до адміністративної відповідальності – ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , на постанову судді Октябрського районного суду м. Полтави від 29 жовтня 2019 року щодо 
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, проживаючого: АДРЕСА_1 , ід. код невідомо, -
про притягнення до адміністративної відповідальності за ст.130 ч.1 КУпАП,-

в с т а н о в и в:

       Зміст оскарженого судового рішення та встановлені суддею суду першої інстанції обставини

Постановою судді Октябрського районного суду м. Полтави від 29 жовтня 2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 130 ч.1 КУпАП. 
Накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі шестисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. 
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір 384 гривні 20 копійок на користь держави.
Згідно з постановою судді, 11.09.2019 року, близько 22 години 10 хвилин ОСОБА_1 , керував автомобілем «Daewoo Lanos» н.з. НОМЕР_1 в м. Полтава по просп.. Першотравневий, 25 з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме різкий запах алкоголю з порожнини рота, нестійка хода, почервоніння обличчя. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку водій відмовився, чим порушив п.2.5 ПДР.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи , яка її подала

Не погодившись з даним рішенням судді місцевого суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати постанову, а провадження у справі відносно нього закрити у зв`язку з відсутністю в діях складу адміністративного правопорушення. 
        В обґрунтування апеляції , викладає версію подій , аналогічну тій, що зазначалася ним в суді першої інстанції. Так , апелянт , не заперечуючи того, що перебував в стані алкогольного сп`яніння , заперечує керування транспортним засобом. Однак , суддя суду першої інстанції , незважаючи на очевидність відеозапису , показання водія в суді першої інстанції , безпідставно притягнув саме його до адміністративної відповідальності.

Позиція апелянта в судовому засіданні апеляційного суду

В судовому засіданні апелянт свою апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з наведених в ній підстав. В більшість останніх судових засідань ОСОБА_1 не з`явився , хоча на його адресу неодноразово направлялись повідомлення. Інформувався він і про допит свідка ОСОБА_2 та можливість ознайомитись із його показаннями.
За таких обставин апеляційний суд вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності особи , яка її подала , за правилами статті 268 КУпАП.
Апеляційним судом було створено для особи , яка звернулась із апеляційною скаргою , всі умови для участі в судових засіданнях .

Мотиви суду

Заслухавши пояснення особи, що притягується до адміністративної відповідальності , вивчивши матеріали провадження , перевіривши доводи апеляційної скарги , апеляційний суд доходить до таких висновків.
Згідно з положеннями ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до положень статті 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Вказані вимоги закону суддею місцевого суду були виконані в повному обсязі.
Так, визнаючи ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення , передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП , суддя суду першої інстанції послався на докази , які були досліджені у повному обсязі, зокрема: протокол про адміністративне правопорушення , згідно якого ОСОБА_1 керував автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння , від проходження медичного огляду у встановленому законом порядку відмовився в присутності двох свідків; відеозапис нагрудної камери поліцейських ; пояснення свідка ОСОБА_3 ..
Оцінивши зазначені докази суддя прийшов до висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Із вказаним висновком судді місцевого суду погоджується і апеляційний суд.
Натомість , доводи апеляційної скарги є непереконливими та висновків судді суду першої інстанції не спростовують.
Так , позиція апелянта в цілому зводиться до того , що він не керував автомобілем , а тому правомірно відмовився від проходження огляду.
З такими доводами автора апеляції апеляційний суд не погоджується через таке.
Так, за нормативним визначенням ст. 130 ч.1 КУпАП адміністративна відповідальність за цією нормою настає за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також передача керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Отже, ознаками об`єктивної сторони вказаного адміністративного правопорушення є зокрема відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції..
У п.2.5 Правил дорожнього руху України зазначено, що водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції. 
Положеннями статті 266 КУпАП передбачено, що особи, які керують транспортними засобами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Як вже зазначено вище адміністративна відповідальність за ст.130 КУпАП настає вразі якщо особа керувала транспортним засобом і вже надалі за наявності обґрунтованої підозри про перебування у стані алкогольного або наркотичного сп`яніння, відмовилась від проходження медичного огляду на стан такого сп`яніння.
В апеляційному суді особою , яка притягається до адміністративної відповідальності , фактично не заперечується факту відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Перевіряючи доводи автора апеляції про те , що він не керував автомобілем , апеляційний суд вважає їх непереконливими.
Відповідно до статті 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення , є будь-які фактичні дані , на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення , винність даної особи в його вчиненні та інші обставини , що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення , поясненнями особи , яка притягається до адміністративної відповідальності , потерпілих , свідків , висновком експерта , речовими доказами , показаннями технічних приладів та технічних засобів , що мають функції фото- і кінозйомки , відеозапису , у тому числі тими , що використовуються особою , яка притягається до адміністративної відповідальності , або свідками . а також працюючими в автоматичному режимі , чи засобів фото- і кінозйомки , відеозапису у тому числі тими , що використовуються особою , яка притягається до адміністративної відповідальності , або свідками , а також працюючими в автоматичному режимі , які використовуються при нагляді за виконанням правил , норм і стандартів , що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху , протоколом про вилучення речей і документів , а також іншими документами.
В матеріалах провадження містяться письмові пояснення свідка ОСОБА_3 , в яких він вказує , що саме ОСОБА_1 керував автомобілем коли їх зупинили працівники поліції.
Оцінюючи показання свідка ОСОБА_3 в апеляційному суді , апеляційний суд вважає їх такими , що надані з єдиною метою , допомогти ОСОБА_1 уникнути відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.
Так , вказаний свідок не заперечує того факту , що на місці зупинки він дійсно сказав працівникам поліції , що автомобілем керував саме ОСОБА_1 .
Звертає увагу апеляційний суд і на інші показання цього свідка , які вочевидь є неправдивими.
Так , він зазначає , що взяв автомобіль «Део-Ланос» д.н. НОМЕР_1 у свого знайомого покататись.
Водночас , як вбачається із повідомлення Регіонального сервісного центу в Полтавській області , вказаний автомобіль зареєстрований за Державною ЕІЦО.
Отже свідок ОСОБА_3 вочевидь не міг взяти вказаний автомобіль у будь-якого знайомого , окрім особи , яка на відповідній правовій підставі ним керує.
Крім того , в апеляційному суді ОСОБА_3 вже вказує , що автомобілем йому дозволив керувати ОСОБА_1 .
Отже , показання вказаного свідка є непослідовними , вочевидь неправдивими і не спростовують встановленого суддею факту , що автомобілем керував саме ОСОБА_1 .
Крім того , свідок ОСОБА_2 , який складав протокол про адміністративне правопорушення , пояснив в апеляційному суді , що коли автомобіль зупинили , він побіг до водія і коли біг то бачив , якийсь рух в автомобілі. Вказує також , що на місці події не тільки свідок ОСОБА_3 вказував , що автомобілем керував саме ОСОБА_1 , а і сам ОСОБА_1 не заперечував цього факту та намагався врегулювати ситуацію.
Із переглянутого відеозапису подій , що були в тому числі досліджені і суддею суду першої інстанції , вбачається , що свідчення свідка ОСОБА_2 в цілому співпадають із відеозаписом.
Крім того , апеляційний суд звертає увагу , що з часу моменту зупинки транспортного засобу і до моменту як з правої сторони автомобіля вийшли люди , цілком достатньо для зміни розташування водія і пасажира.
Таким чином під час апеляційного розгляду наявними у справі доказами в їх сукупності спростовуються доводи ОСОБА_1 , про те, що він не керував автомобілем і не вчиняв правопорушення передбаченого ст.130 ч.1 КУпАП.
Порушень законодавства, які ставили б під сумнів законність судового рішення в ході апеляційного розгляду не встановлено.
З огляду на викладене, апеляційний суд доходить висновку, що  постанова судді про притягнення   ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.130 КУпАП є законною та обґрунтованою, і підстави для її скасування відсутні, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає. 
Керуючись ст. 293, 294 КУпАП,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення , а постанову судді Октябрського районного суду м. Полтави від 29 жовтня 2019 року щодо нього – без змін;

Постанова є остаточною й касаційному оскарженню не підлягає.

Суддя А.О.Рябішин