СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" липня 2020 р.                                                                            Справа № 913/102/20  

Cхідний апеляційний господарський суд у складі суддів:
Головуючий (суддя-доповідач): Судді:	 Стойка О.В.  Попков Д.О., Пушай В.І.	
розглянувши  апеляційну скаргу	 Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" м.Київ	
на рішення господарського суду	 Луганської області  	
від	07.05.2020р. 	
у справі	№ 913/102/20 (суддя Секірський А.В.)	
за  позовом:  до відповідачів:    про	Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" м.Київ 1.Товариства з обмеженою відповідальністю "Ойлнафтахім" м.Сєвєродонецьк, Луганська область 2. ОСОБА_1 м.Сєвєродонецьк, Луганська область стягнення 13 554,07 грн.	

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року до господарського суду Луганської області звернулося Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" (далі-Позивач) з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Ойлнафтахім" м.Сєвєродонецьк, Луганська область(далі-Відповідач-1) та ОСОБА_1 м.Сєвєродонецьк, Луганська область (далі-Відповідач-2) про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором від 22.10.2018 № б/н в розмірі 13 554 грн. 07 коп., у тому числі: заборгованість за кредитом в сумі 13 423 грн. 43 коп., заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочену заборгованість, в сумі 17 грн. 13 коп., заборгованість за відсотками у вигляді щомісячної комісії в сумі 61 грн. 78 коп., пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором в сумі 51 грн. 73 коп.
Рішенням господарського суду Луганської області від 07.05.2020р. у справі №913/102/20 позовні вимоги задоволені за рахунок Відповідача-1, в частині стягнення спірних грошових коштів з Відповідача-2 - відмовлено.
Позивач, не погодившись з прийнятим  рішенням, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить спірне рішення господарського суду скасувати в частині відмови у солідарному стягненні з Відповідача-2 та прийняти в цій частині нове, яким задовольнити позовні вимоги до Відповідача-2 про стягнення спірних сум в солідарному порядку, в іншій частині рішення залишити без змін.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги заявник посилається на порушення господарським судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи.
Зокрема, заявник апеляційної скарги зазначає, що оскільки Позивач надав Відповідачу-1 кредит, а останній належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання, суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні заборгованості також з поручителя (Відповідача-2). Також заявник апеляційної скарги посилається на п.п. 4.1.1. та п. 4.1. Розділу 2 Постанови Пленуму ВГСУ від 24.11.2014 року № 1 "Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з кредитних договорів", де зазначено, що відповідно до ст. 553 Цивільного кодексу України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку; закон не забороняє укладення договору поруки на забезпечення виконання зобов`язання, яке може виникнути в майбутньому. Також суд першої інстанції залишив поза увагою факт того, що Відповідач-2 є засновником та керівником Відповідача-1, а також залишив поза увагою висновки зазначені в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного суду від 19.12.2019 року по справі № 922/970/19 висновки за фактично ідентичних обставин з даною справою.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 09.06.2020р. у справі                     №913/102/20 було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" м.Київ, на рішення господарського суду Луганської області від 07.05.2020 року та встановлено строк учасникам справи для надання відзиву на апеляційну скаргу з доказами його (доданих до нього документів) надсилання іншим учасникам справи. Також було встановлено строк для подачі сторонами до Східного апеляційного господарського суду заяв та клопотань (з доказами надіслання їх копій іншим учасникам справи). Вказаною ухвалою також повідомлено учасників справи про розгляд апеляційної скарги без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) в світлі ч.10 ст. 270 цього Кодексу, оскільки ціна позову в означеній справі менша ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Своїм правом на надання відзивів на апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" м.Київ у відповідності до ст. 165 Господарського кодексу України Відповідачі не скористалися.
В прохальній частині апеляційної скарги заявник просить провести розгляд справи за участі представника Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" з метою детального пояснення конкретних обставин справи, проте будь-якого мотивування зазначене клопотання не містить.
Згідно, вимогами ч.10 ст. 279 Господарського процесуального кодексу України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглядати такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Судова колегія не визнає зауваження заявника щодо необхідності детального пояснення конкретних обставин справи у якості причин виклику представника Позивача у судове засідання апеляційної інстанції, оскільки  за змістом ч.ч.1,5 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, в апеляційній інстанції справа переглядається лише в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Оскільки Позивачем не наведено будь-яких мотивів необхідності розгляду справи у судовому засіданні з викликом учасників справи з посиланням на конкретні обставини справи, запропонованою в ухвалі судовою колегією від 09.06.2020 року можливості надати відповідне мотивоване клопотання заявник не скористався, з урахуванням несприятливої епідеміологічної ситуації у зв`язку з поширенням гострою респіраторної хвороби та рекомендацій Ради суддів України затверджених рішенням від 17.03.2020 року № 211, судова колегія не вбачає підстав до задоволення клопотання Позивача та вважає за необхідне розглянути справу в порядку письмового провадження без виклику представників учасників справи, відповідно до вимог ч.10 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України.
          Інших клопотань та заяв від учасників справи №913/102/20 до канцелярії Східного апеляційного господарського суду не надходило.
Враховуючи положення ч.ч.13,14 ст.8 ГПК України, фіксація розгляду апеляційної скарги у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) не здійснюється.
Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому  дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.
Рішенням господарського суду в межах даної справи, встановлені обставини:
- укладення 19.10.2018р. між Позивачем та Відповідачем-2, договору поруки №POR1539949520892, який з боку останнього підписаний шляхом накладення 22.10.2018 електронного цифрового підпису (аркуші справи 32-33), за змістом якого Відповідач-2 поручається перед Позивачем за виконання Відповідачем-1 зобов`язань за угодами-приєднаннями до розділу 3.2.8."Кредит КУБ" Умов та правил надання банківських послуг;
- подання 22.10.2018 Відповідачем-1 через систему інтернет-клієнт-банкінгу із використанням електронного цифрового підпису заяви про приєднання до Умов та правил надання послуги "КУБ", за умовами якої Відповідач-1 приєднався до розділу 3.2.8 Умов та правил надання послуги "КУБ" (далі - Умови), що розміщені на сайті Позивача www.privatbank.ua;
- перерахування Позивачем 22.10.2018 на виконання кредитного договору на поточний рахунок Відповідача-1 грошових коштів в сумі 225 000 грн. 00 коп., що підтверджується долученою Позивачем до матеріалів справи копією виписки по особовому рахунку Відповідача-1 (аркуш справи 29);
- часткове повернення Відповідачем-1 кредитних коштів на суму 211 576 грн. 57 коп., що підтверджується банківськими виписками з рахунку товариства (а.с. 29-31);
- направлення 28.11.2019 Позивачем Відповідачу-1 повідомлення №ІGMDRKUB0A4U9 у зв`язку з порушенням  останнім умов Кредитного договору № б/н у вигляді наявності станом на 28.11.2019 року заборгованості в розмірі 26   235,00грн., у разі несплати якої у строк до 24.12.2019 кредитний договір буде розірваний, починаючи з 25.12.2019 року;
- існування станом на 27.12.2019 у Відповідача-1 заборгованості за зазначеним Кредитним договором в загальній сумі 13 554 грн. 07 коп., з якої: 13 423 грн. 43 коп. - заборгованість за кредитом; 17 грн. 13 коп. - заборгованість за відсотками, за період з 23.10.2019; 61 грн. 78 коп. - заборгованість за відсотками у вигляді щомісячної комісії за період з 23.10.2019р.; 51 грн. 73 коп. - пеня за несвоєчасність виконання за договором за період з 24.11.2018 по 27.12.2019;
- розірвання 25.12.2019  Позивачем в односторонньому порядку Кредитного договору з Відповідачем у відповідності до Розділу 3.2.8. Умов та правил надання банківських послуг п. 3.2.8.6.2 підпункту-в.
Наведені обставини сторонами не заперечуються.
Позовні вимоги Позивач обґрунтовує порушенням Відповідачем-1 умов Кредитного договору від 22.10.2018 № б/н в частині своєчасного повернення отриманих коштів, виконання зобов`язань за яким забезпечено Договором поруки від 19.10.2018 №POR1539949520892, який укладено між Позивачем та Відповідачем-2.
Відповідач-1 та Відповідач-2 не скористалися своїм правом на подання відзивів у відповідності до ч. 1 ст. 251 Господарського процесуального кодексу України.
Задовольняючи частково позовні вимоги за рахунок Відповідача-1 в сумі 13   502 грн. 34 коп., суд першої інстанції вважав в цій частині позовні вимоги законними та обґрунтованими, вважав право Позивача таким, що підлягає захисту через порушення Відповідачем-1 господарського зобов`язання за Кредитним договором. Також суд відмовив у задоволенні вимог в частині стягнення пені в сумі 51 грн. 73 коп., визнавши їх необґрунтованими.
В вищезазначеній частині рішення суду не оскаржується.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог до Відповідача-2, суд встановив недоведеність забезпечення укладеним Договором поруки зобов`язання   Відповідача-1 саме за Кредитним договором, а отже і відсутність у Позивача правових підстав вимагати стягнення з Відповідача-2 спірної суми як з солідарного боржника. Враховуючи об`єктивну неможливість ідентифікувати конкретні зобов`язання, що повинні бути забезпечені порукою, а також відсутність в матеріалах справи доказів, що підтверджують факт надання згоди Відповідачем-2 на забезпечення виконання саме зобов`язань за договором від 22.10.2018, суд дійшов висновку, що вимоги Позивача до Відповідача-2 щодо солідарного стягнення заборгованості за Кредитним договором не є законними та обґрунтованими, не доведені належними та допустимими доказами, а тому задоволенню не підлягають. 
Заявник апеляційної скарги оскаржує рішення суду першої інстанції саме в частині  відмови у задоволенні вимог за рахунок Відповідача-2 в солідарному порядку.
Суд апеляційної інстанції на підставі ст. 269 Господарського процесуального кодексу України розглядає рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, тому в частині стягнення спірних коштів з Відповідача-1 рішення суду не розглядається, так як воно не охоплюється вимогами та доводами апеляційної скарги.
Колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги не обґрунтованими з огляду на наступне.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Стаття 181 ГК України передбачає загальний порядок укладання господарських договорів. Частина 1 зазначеної статті визначає, що господарський договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами. Допускається укладення господарських договорів у спрощений спосіб, тобто шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами, телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.
Згідно ч. 2 ст. 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Частиною 1 ст. 634 ЦК України закріплено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. 
Встановлено, що  між Позивачем та Відповідачем-2, було укладено Договір поруки № POR1539949520892 від 19.10.2018 року, який з боку Відповідача-2 підписаний шляхом накладення 22.10.2018 електронного цифрового підпису. 
Предметом даного договору є надання поруки Відповідаем-2 перед Позивачем за виконання Відповідачем-1 зобов`язань за угодами-приєднання до розділу 3.2.8 "Кредит КУБ" Умов та правил надання банківських послуг (Угода 1), по сплаті: а) процентної ставки за користування кредитом; б) кредиту в розмірі, що вказаний в Угоді 1.
Також Позивач та Відповідач-1 уклади між собою Кредитний договір, шляхом підписання відповідної заяви Відповідачем-1 від 22.10.2018, в результаті якої між Позивачем та Відповідачем-1 виникли взаємні права та обов`язки.
Дійсно, п.1.1. Договору поруки містить умови, що якщо під час виконання Угоди 1 зобов`язання Відповідача-1, що забезпечені цим договором збільшуються, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності Відповідача-2, Відповідач-2 при укладанні цього договору дає свою згоду на збільшення зобов`язань за Угодою 1 в розмірі таких збільшень. Додаткових узгоджень про такі збільшення з Відповідачем-2 не потрібні.
Відповідно до п. 1.2 Договору поруки Відповідач-2 відповідає перед Позивачем за виконання зобов`язань за Угодою 1 в тому ж розмірі, що і Відповідач-1, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків. Згідно цього пункту Відповідач-2  відповідає перед Позивачем всіма власними коштами та майном, яке належить йому на праві власності.          
Сторонами узгоджено, що Відповідачем-2 надані всі наявні документи, що стосуються Відповідача-2, на момент укладання цього договору, в господарському/цивільному суді не мається заяв кредиторів про визнання Відповідача-2 банкрутом.
За умовами п. 1.5. Договору поруки у випадку невиконання Відповідачем-1 зобов`язань за Угодою 1, Відповідач-1 та Відповідач-2 відповідають перед Позивачем як солідарні боржники.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 553 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.
Частинами 1, 2 ст. 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Відповідно до приписів ст. ст. 610, 554 ЦК України боржник та поручитель несуть відповідальність як солідарні боржники.
Згідно ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-якого з них окремо.
Порука є видом забезпечення виконання зобов`язань і при цьому водночас сама має зобов`язальний, договірний характер, на правовідносини поруки поширюються загальні положення про зобов`язання та про договори (розділи І та ІІ книги 5 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, в також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто угоди.
Враховуючи характер Договору поруки від 19.10.2018 № POR1539949520892, судом першої інстанції при розгляді справи по суті було встановлено, що його предмет визначено, як надання поруки поручителем перед кредитором за виконання Відповідачем-1 зобов`язань за угодами-приєднання до розділу 3.2.8 "Кредит КУБ" Умов та правил надання банківських послуг.
Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, що внаслідок аналізу всіх умов вказаного Договору поруки неможливо встановити яке ж саме основне зобов`язання та в якому обсязі забезпечене порукою, оскільки з наданого договору неможливо встановити ані правочин, який як основне зобов`язання забезпечене порукою, ані поточний рахунок, за яким надається послуга з кредиту, ані розміру такого зобов`язання. Лише визначено особу, первинні зобов`язання якої забезпечені порукою.
Позивачем в даній справі не доведено забезпечення на підставі Договору поруки зобов`язання Відповідача-1 саме за конкретним кредитним договором, яким охоплюються межі такого зобов`язання, тому у Позивача відсутні підстави вимагати стягнення з Відповідача-2 заборгованості Відповідача-1 за кредитним договором від 22.10.2018 як з солідарного боржника. 
Також судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції в частині того, що в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим Позивачем.
Отже враховуючи об`єктивну неможливість ідентифікувати які саме зобов`язання та за яким первинним правочином забезпечені порукою, а також враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів, що підтверджують факт надання згоди Відповідачем-2 на забезпечення виконання саме зобов`язань за Кредитним договором від 22.10.2018, суд дійшов обґрунтованого висновку, що вимоги Позивача до Відповідача-2 щодо солідарного стягнення заборгованості за Кредитним договором не засновані на нормах закону, не доведені належними та допустимими доказами, а тому задоволенню не підлягають.
Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 31.07.2019 у справі № 922/2913/18 та від 12.03.2020 у справі №902/447/19  з подібних правовідносин.
Судова колегія вважає безпідставними посилання скаржника на неврахування судом правової позиції Верховного суду, зазначеної в постанові від 19.12.2019 року у справі №922/970/19, оскільки за змістом відповідних висновків Верховний суд констатував відсутність законодавчої заборони на укладення договору поруки на забезпечення зобов`язання в майбутньому, проте таке право сторін не заперечувалося судом в межах даної справи.
Навпаки, надаючи  вказівки судам інших інстанцій в межах справи № 922/970/19, Верховний суд  звертав увагу  на необхідність врахування конкретних обставин справи та встановлення наявності чи відсутності ознак, які б вказували на те, яке саме зобов`язання забезпечене порукою, у якому обсязі та на яких умовах.
Отже, розглядаючи спір в межах  справи  № 913/102/20, суд першої інстанції  дійшов висновку про недоведеність Позивачем обставини, що саме зобов`язання, з певного Кредитного договору  у відповідному обсязі  було забезпечено спірним Договором поруки.
В апеляційній скарзі Позивач не наводить переконливих доводів на спростування зазначених висновків суду першої інстанції, отже підстави до покладення на Відповідача-2 обов`язку сплатити в солідарному порядку спірну суму - відсутні.
Доводи заявника апеляційної скарги в частині того, що Відповідач-2 є одночасно засновником та керівником Відповідача-1 - не беруться до уваги судовою колегією, оскільки підставою позовних вимог в частині стягнення заборгованості за Кредитним договором з Відповідача-2, є укладення ним Договору поруки, з якого випливають спірні правовідносини, а не з факту зазначення його у якості керівника або засновника Відповідача-1.
Також колегія суддів вважає, що дослідження часової різниці накладення ЕЦП на основному договорі та на Договорі поруки не має значення для вирішення цього спору, оскільки причиною відмови у позовних вимогах до Відповідача-2 був сам зміст Договору поруки, а не момент підписання даного документа.
Інші доводи апеляційної скарги спростовуються вище наведеними висновками судової колегії. 
Також колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції, приймаючи спірне рішення, в повній мірі дослідив всі наявні в матеріалах справи докази, надав їм належну оцінку та прийняв рішення на основі всіх доводів, що були належним чином надані сторонами і підтверджувалися наявними в матеріалах справи доказами.
Будь-яких порушень норм матеріального або процесуального права в діях суду першої інстанції при розгляді ним зазначеної справи судовою колегією не встановлено, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції.
За таких підстав рішення господарського суду Луганської області від 07.05.2020р. року у справі № 913/102/20 підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.
Відповідно до вимог ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по розгляду апеляційної скарги  відносяться на Позивача.
Враховуючи викладене, керуючись статтями   269,   270,   275, 276, 282 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" м.Київ - залишити без задоволення.
Рішення господарського суду Луганської області від 07.05.2020р. у справі №  913/102/20 - залишити без змін.
Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції    покласти на Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" м.Київ.  
          Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених в п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.
          Повний текст постанови складено 17.07.2020 

Головуючий суддя                                                                    О.В. Стойка

Суддя                                                                                           Д.О. Попков  

Суддя                                                                                           В.І. Пушай