Постанова
Іменем України                           
 
23 вересня 2020 року
м. Київ
 
справа № 127/2-3538/10
 
провадження № 61-8969св20
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,
учасники справи:
заявник (стягувач) - ОСОБА_1 ,
представник заявника - адвокат Мазур Олександр Валентинович,
заінтересована особа (боржник)- ОСОБА_2 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Мазур Олександр Валентинович на постанову Вінницького апеляційного суду                                    від 07 травня 2020 року у складі колегії суддів: Копаничук С. Г.,            Медвецького С. К., Оніщука В. В.,
ВСТАНОВИВ:
1.     Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення штрафних санкцій по виплаті аліментів.
Заява мотивована тим, що 01 квітня 2011 року, на виконання заочного рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 30 червня 2010 року було видано виконавчий лист № 2-3538/10 про стягнення із ОСОБА_2 на її користь штрафних санкцій по виплаті аліментів та судових витрат на загальну суму          14 737, 25 грн. За цим виконавчим листом 14 квітня 2011 року Замостянським відділом державної виконавчої служби у місті Вінниці, правонаступником якого є Замостянський відділ державної виконавчої служби у місті Вінниці Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області (далі - Замостянський ВДВС), було відкрито виконавче провадження № 25900045. 
Вказувала, що у 2018 році вона довідалась про те, що виконавчий лист на виконанні у Замостянському ВДВС не перебуває, оскільки ще у 2012 році виконавче провадження було закінчено, а виконавчий лист направлено до Вінницького районного відділу державної виконавчої служби за місцем фактичного проживання боржника. У березні 2018 року на виконання рішення їй помилково повторно було видано новий виконавчий лист, який було повернуто без виконання у зв`язку із пропуском строку пред`явлення його до виконання.
Листом Замостянського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області від 25 липня 2019 року № 33481/15.24-25/6 та листом Вінницького районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області від 19 вересня 2019 року № 23771 її було повідомлено, що перший виконавчий лист від 01 квітня 2011 року № 2-3538 на виконанні в зазначених відділках ДВС не перебуває, оскільки у 2012 році передавався у зв`язку зі зміною фактичного місця проживання та реєстрації боржника з одного відділу державної виконавчої служби до іншого. 
Листом Тиврівського відділу державної виконавчої служби від 26 вересня       2019 року її повідомлено, що виконавчий лист від 01 квітня 2011 року № 2-3538 надійшов на виконання на адресу відділу 15 вересня 2012 року, по якому             16 вересня 2012 року було відкрито виконавче провадження № 33874553. Однак, постановою державного виконавця від 26 грудня 2012 року виконавче провадження було закінчено та направлено за належністю до іншого відділу державної виконавчої служби, оскільки боржник у місті Гнівані не проживає. Крім того ОСОБА_1 вважала, що виконавчий лист по стягненню пені продовжує знаходитись на примусовому виконанні.
Зазначала, що виконавчий документ було втрачено при пересилці, у зв`язку з чим строк на пред`явлення виконавчого листа до виконання нею було пропущено з поважних причин. 
Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просила суд видати дублікат виконавчого листа від 01 квітня 2011 року № 2-3538 та поновити строк пред`явлення його до виконання.
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27 лютого 2020 року заяву ОСОБА_1 задоволено.
Видано дублікат виконавчого листа у цивільній справі від 01 квітня 2011 року    № 2-35388/11, та поновлено строк для пред`явлення його до виконання.
Ухвала суду першої інстанції мотивовано тим, що заявник є стягувачем за втраченим виконавчим документом, і строк пред`явлення виконавчого листа пропущено з поважних причин, зокрема втрачено при пересилці, а тому наявні підстави для видачі дубліката виконавчого листа.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Вінницького апеляційного суду від 07 травня 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено.
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 27 лютого 2020 року скасовано.
У задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу дубліката виконавчого листа та поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання відмовлено.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що ОСОБА_1 не наведено поважних причин пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та відповідно судом не встановлено обставин, які б вказували про наявність об`єктивних перешкод для отримання дубліката виконавчого листа протягом тривалого часу, а безпідставне поновлення процесуальних строків є порушенням правової визначеності, а тому зробив правильний висновок про відсутність підстав для поновлення такого.
Разом з тим указував, що оскільки ОСОБА_1 відмовлено у поновленні строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання та заявником не надано суду доказів на підтвердження втрати такого, тому суд обґрунтовано вважав, що підстави для видачі дублікатів виконавчих листів, відсутні.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі, поданій у червні 2020 року до Верховного Суду, ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Мазур О. В., посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати та залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою судді Верховного Суду від 03 липня 2020 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі.
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
У липні 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційним судом не враховано, що оригінал виконавчого листа втрачено, а строк пред`явлення його до виконання пропущено з поважних причин. 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
У липні 2020 року ОСОБА_2 подав до суду відзив на касаційну скаргу, в якому просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін. 
Відзив мотивано тим, що судом правильно встановлено всі обставини справи та надано доказам об`єктивну оцінку.
 
2.     Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Мазур О. В. задоволенню не підлягає.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400цього Кодексу.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог 
і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.
У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка підлягає застосуванню згідно з частиною четвертою статті 10 ЦПК України.
Виконання судового рішення відповідно до рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року у справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до частини першої статті 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Виконавчі листи викладаються в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи шляхом заповнення відповідних форм процесуальних документів, передбачених Положенням про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему, і підписуються електронним цифровим підписом судді (в разі колегіального розгляду - електронними цифровими підписами всіх суддів, які входять до складу колегії).
До початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи та Єдиного державного реєстру виконавчих документів, Положення про який затверджується спільним нормативно-правовим актом Міністерства юстиції України та Державної судової адміністрації України, із запровадженням яких відповідно до частини першої статті 1 розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України вводяться в дію вимоги частини четвертої статті 431 ЦПК України щодо внесення виконавчого документу до Єдиного державного реєстру виконавчих документів, функціонування якого виключає втрату виконавчого документа, порядок видачі дублікату виконавчого документу замість втраченого визначено розділом XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України.
Судом встановлено, 01 квітня 2011 року Ленінським районним судом м. Вінниці на підставі заочного рішення від 30 червня 2010 року видано виконавчий лист    № 2-3538/10 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 штрафних санкцій по виплаті аліментів у розмірі 14 289,25 грн, витрати по сплаті судового збору в сумі 206,00 грн, по оплаті інформаційно- технічного забезпечення розгляду справи в сумі 120,00 грн та по оплаті оголошення у пресі про судовий виклик у сумі 122,00 грн (на загальну              суму 14 737, 25 грн).
14 квітня 2011 року за цим виконавчим листом Замостянським ВДВС відкрито виконавче провадження № 25900045.
27 лютого 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про видачу виконавчого листа у справі № 2-3538/10, на підставі рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 30 червня 2010 року, який вона отримала                15 березня 2018 року (а.с. 66).
Відповідно до повідомлення Замостянського ВДВС від 18 травня 2018 року, виконавчий лист № 2-3538/2010 повернуто стягувачу ОСОБА_1 у зв`язку із пропуском строку пред`явлення виконавчого листа до виконання. (а.с. 103)
Пунктом 17.4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі                          і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Аналізуючи пункт 17.4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України, єдиною підставою для видачі судом дубліката виконавчого листа є його втрата.
Дублікат - це документ, що видається замість втраченого оригіналу та має силу первісного документу. Оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, украдено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання.
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду                 від 15 листопада 2018 року у справі № 474/783/17 (провадження № 61-29св17),  від 10 жовтня 2018 року у справі № 2-504/11 (провадження № 61-41846св18).
Верховний Суд виходить з того, що дублікат виконавчого документа видається замість втраченого оригіналу, лише за наявності достатніх доказів того, що виконавчий документ дійсно втрачено.
При вирішенні питання про видачу дубліката виконавчого листа у зв`язку з його втратою заявник повинен подати докази на підтвердження втрати виконавчого листа, а суд має обов`язково перевірити, чи не було виконано рішення суду на підставі якого його видано та чи не втратило судове рішення законної сили
Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду           від 22 жовтня 2018 року у справі № 2-824/2009 (провадження № 61-5388св18).
Крім того, однією з підстав можливості видачі дубліката виконавчого документа, є подання відповідної заяви протягом строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання, який повинен обчислюватися з урахуванням переривання цього строку та/або його зупинення.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 22 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент видачі виконавчого листа) виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки, зокрема інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.
Згідно з частиною п`ятою статті 47 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент винесення постанови про повернення виконавчого документа стягувачу), повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону.
Відповідно до частини першої статті 433 ЦПК України у разі пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.
Підставою для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання є факт пропуску стягувачем такого строку з поважних причин.
Поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для стягувача отримати та подати у встановлений законом строк виконавчий лист до примусового виконання.
Крім того, поважність причин пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документу до виконання пов`язана не тільки з часом безпосередньої обізнаності особи про певні обставини (факти порушення її прав), а й з об`єктивною можливістю цієї особи знати про ці обставини. Можливість знати про порушення своїх прав випливає із загальних засад захисту цивільних прав та інтересів, за якими особа, маючи право на захист, здійснює його на власний розсуд у передбачений законом спосіб, що створює в неї цю можливість знайти про посягання на права. Обов`язок доведення часу, з якого особі стало відомо про порушення її права, покладається на заявника.
Згідно висновків, наведених у постанові Великої Палати Верховного Суду           від 21 серпня 2019 року у справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19), у разі пропуску стягувачем строку на пред`явлення виконавчого документа до виконання не створює перешкод для задоволення заяви стягувача про видачу дубліката втраченого виконавчого документа у разі, якщо суд задовольнив заяву стягувача про поновлення пропущеного строку для пред`явлення такого документа до виконання. Тобто, якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що судове рішення ухвалено 30 червня 2010 року, оригінал виконавчого листа видано 01 квітня 2011 року, виконання якого розпочато 14 квітня 2011 року, натомість заявник почала цікавитися виконавчим провадженням лише у 2019 році.
Із наявних у матеріалах справи листів, відомо, що виконавчий лист направлявся відділами державної виконавчої служби для виконання за місцем проживання боржника до 26 грудня 2012 року. Останнім листом Тиврівський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції        у Вінницькій області повідомив, що виконавче провадження було закрито постановою державного виконавця від 26 грудня 2012 року і направлено на виконання до іншого суду.
Ураховуючи викладене, із листів державних виконавчих служб не вбачається обставина втрати виконавчого листа, тому що наявне повідомлення про направлення виконавчого листа до іншого відділу державної виконавчої служби. Повідомлення про втрату виконавчого листа при виконанні відсутнє.
ОСОБА_1 не з`ясувала до якого саме відділу державної виконавчої служби було направлено виконавчий лист на виконання у грудні 2012 року та чи перебуває він у тій службі на виконанні на час її звернення.
Сторона, яка приймає участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статей 76, 77, 78, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справ, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Установивши, що ОСОБА_1 не надала доказів втрати виконавчого документа про видачу дубліката якого подано заяву, а також, що строк пред`явлення виконавчого листа закінчився до подання цієї заяви, у матеріалах справи відсутні докази поважності причин такого пропуску строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні заяви.
Суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про наявність підстав для видачі дубліката виконавчого листа.
Колегія суддів Верховного Суду погоджується з таким висновком суду апеляційної інстанції.
Доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції надав неправильну оцінку поданим доказам, не можуть бути підставами для скасування судового рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні позивачем норм матеріального та процесуального права та зводяться до необхідності переоцінки судом доказів, що на підставі вимог статті 400 ЦПК України не входить до компетенції суду касаційної інстанції. 
Висновки суду апеляційної інстанції відповідають обставинам справи, які встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які ними правильно застосовані.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах якої діє адвокат Мазур Олександр Валентинович залишити без задоволення.
Постанову Вінницького апеляційного суду від 07 травня 2020 року
залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                            І. А. Воробйова 
 
                                                                                        Р. А. Лідовець
 
                                                                                        Ю. В. Черняк