ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2020 року

м. Київ
справа № 826/7907/18
провадження № К/9901/7043/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача Коваленко  Н.В., суддів: Берназюка  Я.О., Желєзного І.В.,   розглянувши в письмовому провадженні в касаційному порядку справу за позовом ОСОБА_1 до Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва у складі судді Кузьменко А.І. від 21 грудня 2018 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду у складі колегії суддів: Беспалова О.О., Губської О.А., Парінова А.Б. від                                      28 лютого 2019 року,

УСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

1. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України щодо нездійснення внесення               ОСОБА_1 до відповідного списку розподілу постійного житлового приміщення; 
- зобов`язати Київське квартирно-експлуатаційне управління Міністерства оборони України передати до житлової комісії з контролю за розподілом житла в гарнізонах Збройних Сил України погоджений список розподілу постійного жилого приміщення та особову справу ОСОБА_1 для подальшого розгляду до комісії з контролю за розподілом житла в гарнізонах Збройних Сил України; 
- зобов`язати Київське квартирно-експлуатаційне управління Міністерства оборони України оформити облікову справу майора запасу ОСОБА_1 за встановленим порядком, визначеним пунктом 2.6 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями від 10 січня 2012 року № 24.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

2. Ухвалою Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 грудня 2018 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2019 року, провадження у справі № 826/7907/18 за позовом ОСОБА_1 до Київського квартирно-експлуатаційного управління Міністерства оборони України про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії було закрито.

3. Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що даний позов не належить розглядати у порядку адміністративного судочинства.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

4. Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ОСОБА_1  звернувся із касаційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 грудня 2018 року та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2019 року, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ОБСТАВИН СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНИХ СУДАМИ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

5. Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 є офіцером запасу, підполковником, ветераном Збройних Сил України та перебуває на квартирному обліку житлової комісії гарнізону м. Києва з 10 вересня 1992 року. 
У травні 2016 року житловою комісією Київського квартирно-експлуатаційного управління і житловою комісією гарнізону м. Києва прийнято рішення щодо надання позивачу постійної двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Проте, вказане рішення не погоджено юридичним департаментом Міністерства оборони України.
У листопаді 2017 року на прохання позивача Київським квартирно-експлуатаційним управлінням здійснено резервування квартири до прийняття рішення судом, але потім проведено перерозподіл.
25 квітня 2018 року ОСОБА_1 отримав лист начальника Головного квартирно-експлуатаційного управління Збройних Сил України про відмову в наданні постійного житла, що і стало підставою звернення позивача до адміністративного суду з відповідною позовною заявою.

ДОВОДИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

6. Касаційна скарга обґрунтована тим, що у відповідності до частини 3 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» забезпечення жилими приміщеннями в разі потреби поліпшення житлових умов сімей військовослужбовців, які брали безпосередню участь в антитерористичній операції або забезпеченні її проведення та загинули (померли) або пропали безвісти, здійснюється за рахунок коштів державного бюджету в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Судом не взято до уваги пункт 14 статті 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» відповідно якого учасники бойових дій, які потребують поліпшення житлових умов мають право, зокрема, на першочергове забезпечення жилою площею.
Згідно із підпунктом 81 пункту 4 Положення про Міністерство оборони України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року          № 671, Міноборони відповідно до покладених на нього завдань здійснює заходи, спрямовані на реалізацію соціально-економічних і правових гарантій військовослужбовцям, членам їх сімей та працівникам Збройних Сил, особам, звільненим у запас або відставку, а також членам сімей військовослужбовців, які загинули (померли), пропали безвісті, стали інвалідами під час проходження військової служби або потрапили в полон у ході бойових дій (війни) чи під час участі в міжнародних операціях з підтримання миру і безпеки.
Відповідачем взагалі не визнається право позивача на отримання житла. Позивачу відмовляють без будь-яких причин в першочерговому праві на житло.
Вказані вимоги судом вивчені не були, судом не взяті до уваги обставини справи, неповно досліджено наданих доказів, неправильно застосовано норми процесуального права, що призвело до помилкового і безпідставного винесення ухвали.

7. Київським квартирно-експлуатаційним управлінням Міністерства оборони України подано відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 грудня 2018 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2019 року, в якому воно просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення - без змін. 

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

8. Згідно з частиною 1 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

9. Відповідно до пунктів 1, 2, 7 адміністративна справа - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір;
публічно-правовий спір - спір, у якому:
хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій; або
хоча б одна сторона надає адміністративні послуги на підставі законодавства, яке уповноважує або зобов`язує надавати такі послуги виключно суб`єкта владних повноважень, і спір виник у зв`язку із наданням або ненаданням такою стороною зазначених послуг; або
хоча б одна сторона є суб`єктом виборчого процесу або процесу референдуму і спір виник у зв`язку із порушенням її прав у такому процесі з боку суб`єкта владних повноважень або іншої особи;
суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.

10. За правилами пункту 1 частини 1 статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України Юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.

11. Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.

12. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.

13. Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника.

14. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин. Спір є приватноправовим також у тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

15. Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Однак сама по собі участь у спорі органу влади чи органу місцевого самоврядування, не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції. Необхідно з`ясовувати, у зв`язку з чим виник спір та за захистом яких прав особа звернулася до суду.
16. Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового особистого інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило, майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть і в тому випадку, якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.

17. Відтак помилковим є поширення юрисдикції адміністративних судів на всі спори, стороною яких є суб`єкт владних повноважень, оскільки при вирішенні питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і господарських справ недостатньо застосовувати виключно формальний критерій - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб`єкта владних повноважень), тоді як визначальною ознакою для правильного вирішення спору є характер правовідносин, з яких виник спір.

18. Згідно із частиною 1 статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

19. Відповідно до частини 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. 
20. Аналіз змісту статті 19 Цивільного процесуального кодексу України та статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України у сукупності дає підстави для висновку, що під час вирішення питання про розмежування компетенції судів щодо розгляду адміністративних і цивільних справ у кожній конкретній справі не достатньо застосування виключно формального критерію - визначення суб`єктного складу спірних правовідносин (участь у них суб`єкта владних повноважень). Визначальною ознакою для правильного вирішення такого питання є характер правовідносин, з яких виник спір.
21. Як установлено матеріалами справи, ОСОБА_1 звернулася до адміністративного суду з позовом, направленим на поновлення порушеного відповідачем права на отримання житла. Отже, цей позов поданий на поновлення прав позивача у сфері житлових відносин.

22. Оскільки спірні правовідносини пов`язані із захистом права ОСОБА_1 на одержання житла, Суд дійшов висновку, що цей спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, позаяк у цьому випадку особа звертається до суду за захистом порушеного цивільного права, отже, такий спір не стосується захисту прав, свобод та інтересів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень, а пов`язаний з вирішенням питання щодо права на житло. 

23. Наведене відповідає висновку Великої Палати Верховного Суду щодо правильного застосування норм права при вирішенні питання юрисдикції судів щодо спорів у подібних правовідносинах, висловленому, зокрема, у справах від 18 квітня 2018 року у справі № 806/104/16 та від 4 вересня 2019 року у справі № 826/17556/16.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

24. Зважаючи на суб`єктний склад та характер спірних правовідносин у цій справі, Суд вважає, що суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про те, що цей спір має вирішуватися в порядку цивільного судочинства. 

25. За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними і не підлягають скасуванню, оскільки суди, всебічно перевіривши обставини справи, вирішили спір у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин; в них повно відображені обставини, що мають значення для справи, висновки судів щодо встановлених обставин і правові наслідки є правильними, а доводи касаційної скарги їх не спростовують.

Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,  

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 грудня 2018 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 28 лютого 2019 року - без змін.

Постанова суду касаційної інстанції є остаточною та  оскарженню не підлягає.  
             
Суддя-доповідач          Н.В.  Коваленко
судді                                                                                                          Я.О.  Берназюк
                                                                                                              І.В. Желєзний