УХВАЛА
про залишення касаційної скарги без руху
24 вересня 2020 року 
м. Київ
справа №160/1170/20
провадження №К/9901/22905/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Єзерова А.А.,
суддів: Кравчука В.М., Стародуба О.П.,
перевіривши касаційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.03.2020 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 16.06.2020 у справі №  160/1170/20 за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування пункту рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
у с т а н о в и в:
Міністерство оборони України надіслало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.03.2020 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 16.06.2020 у справі №  160/1170/20.
Дослідивши зміст касаційної скарги Міністерства оборони України, Верховний Суд дійшов висновку, що вказану скаргу належить залишити без руху з огляду на таке.
За правилами, встановленими частина першою, другою статті 329 Кодексу адміністративного судочинства України (далі за текстом - КАС України, у редакції, чинній з 08.02.2020), касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
У касаційній скарзі заявник просить Верховний Суд поновити йому строк на касаційне оскарження, мотивуючи свої вимоги тим, що розгляд справи у суді апеляційної інстанції здійснювався в порядку письмового провадження. Водночас, як стверджує заявник, представництво інтересів Міністерства оборони України здійснював Південно-Східний територіальний юридичний відділ Міністерства оборони України, який розташований у місті Дніпро. Скаржник зазначає, що хоча представнику Міністерства оборони України у справі № 160/1170/20 постанова суду апеляційної інстанції не надходила. Стверджує, що наведені обставини завадили Міністерству оборони України своєчасно подати касаційну скаргу на постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 16.06.2020.
З огляду на це Міністерство оборони України просить поновити йому процесуальний строк для звернення до суду з касаційною скаргою.
Верховний Суд звертає увагу заявника на те, що статтею 44 КАС України передбачено обов`язок учасників справи добросовісно користуватися належними їм процесуальними правами і неухильно виконувати процесуальні обов`язки, зокрема виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки, а також виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом (пункти шостий, сьомий частини п`ятої цієї статті).
Також згідно з частиною першою статті 45 КАС України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається.
Наведеними положеннями КАС України чітко окреслено характер процесуальної поведінки учасників справи, відповідно до яких особа, яка зацікавлена у поданні касаційної скарги, мусить діяти сумлінно, тобто виявляти добросовісне ставлення до наявних у неї прав і здійснювати їхню реалізацію в такий спосіб, щоб забезпечити неухильне та своєчасне (без невиправданих зволікань) виконання своїх обов`язків, встановлених законом або судом, зокрема щодо дотримання строку на касаційне оскарження, а також стосовно належного оформлення касаційної скарги. Для цього учасник справи повинен вчиняти усі можливі та залежні від нього дії, використовувати у повному обсязі наявні засоби та можливості, передбачені законодавством.
Водночас тлумачення юридичних приписів частини третьої статті 329 КАС України дає підстави для висновку, що поновлення встановленого процесуальним законом строку для подання касаційної скарги здійснюється судом у особливих, екстраординарних випадках й тільки за наявності обставин об`єктивного та непереборного характеру (підтверджених належними доказами), які істотно ускладнили або унеможливили своєчасну реалізацію права на касаційне оскарження судового рішення.
Важливість дотримання строків звернення з касаційною скаргою також зумовлена й тим, що у контексті концепції справедливого судового розгляду особливу цінність має принцип правової визначеності, який передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового судового рішення тільки з метою повторного слухання справи та ухвалення нового рішення. Відступ від цього принципу можливий, тільки коли він зумовлений особливими й непереборними обставинами.
Колегія суддів підкреслює, що особливими та непереборними визнаються обставини, які не залежать від волевиявлення сторони і пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій. Такими обставинами є ті, які не залежать від волі особи та об`єктивно унеможливлюють вчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк, звернення до суду з касаційною скаргою.
Утім обставини, якими скаржник обґрунтовує поважність причин пропуску ним строку на касаційне оскарження, не дають підстав для того, щоб вважати їх об`єктивними та непереборними.
Верховний Суд зважає на те, що пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №  731-IX від 18.06.2020 було встановлено, що процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу Х «Прикінцеві положення» Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-IX від 30.03.2020, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.
Отже, законодавцем обмежено строки, встановлені відповідно до пункту 3 розділу «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній з 02.04.2020 до 16.07.2020), зокрема й строк касаційного оскарження, який закінчується через 20 днів після набрання чинності Законом № 731-IX від 18.06.2020.
Беручи до уваги те, що Закон № 731-IX від 18.06.2020 набрав чинності 17.07.2020, строк на касаційне оскарження у цій справі закінчився 06.08.2020.
Натомість Верховний Суд встановив, що касаційна скарга була подана 02.09.2020, тобто на 27-ий календарний день після спливу періоду, на час якого були продовжені процесуальні строки, встановлені КАС України, зокрема й строк касаційного оскарження судових рішень.
Надаючи оцінку тій обставині, що представництво інтересів Міноборони в цій справі Юридичний департамент Міністерства оборони України (далі за текстом - Юридичний департамент) доручив Південно-Східному територіальному юридичному відділу Міністерства оборони України та що Юридичний департамент безпосередньо представництво інтересів Міністерства оборони України у цій справі не здійснював, з чим й було пов`язане зволікання з поданням відповідачем касаційної скарги, колегія суддів зауважує, що у ситуації з пропуском строків державними органами поважними причинами пропуску строку не може бути потреба дотримання Міністерством оборони України внутрішньоорганізаційної адміністративної процедури захисту своїх інтересів. Це пов`язано з тим, що держава має дотримуватись принципу «добропорядного урядування» та не може отримувати вигоду від порушення правил та обов`язків, встановлених нею самою.
Одночасно Верховний Суд зазначає, що питання забезпечення належного захисту своїх інтересів, насамперед, залежить від волевиявлення самого учасника справи, тому це в жодний спосіб не має впливати на процесуальний обов`язок відповідача подавати скарги (заяви, клопотання) із дотриманням встановленого законом строку на касаційне оскарження.
Відповідаючи на аргумент скаржник про те, що йому не була вручена копія постанови суду апеляційної інстанції у цій справі, колегія суддів зазначає, що вказана обставина також не може бути визнана поважною причиною пропуску строку на касаційне оскарження судових рішень.
Верховний Суд наголошує, що хоча держава й має виявляти сумлінність для забезпечення ефективного здійснення прав, які гарантуються статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (див., наприклад, рішення Європейського суду з прав людини (далі за текстом - ЄСПЛ) у справі «Фретте проти Франції» (Frette v. France), заява № 36515/97, § 49, ЄСПЛ 2002-I), утім обов`язок заявника також полягає у тому, щоб виявляти особливу сумлінність у захисті своїх інтересів та вживати потрібних дій для ознайомлення з перебігом свого судового провадження (див., наприклад, ухвалу ЄСПЛ щодо прийнятності у справі «Тойшлер проти Німеччини» (Teuschler v. Germany), заява № 47636/99, від 4 жовтня 2001 року; рішення ЄСПЛ у справі «Сухорубченко проти Росії» (Sukhorubchenko v. Russia), заява № 69315/01, § 48, від 10 лютого 2005 року; ухвалу ЄСПЛ щодо прийнятності у справі «Гуржий проти України» (Gurzhyy v. Ukraine), заява № 326/03, від 1  квітня  2008 року; та рішення ЄСПЛ у справі «Мускат проти Мальти» (Muscat v. Malta), заява №  24197/10, § 44, від 17 липня 2012 року).
У цьому контексті колегія суддів зауважує, що, заявник, зокрема, не надав суду доказів, чи він звертався до апеляційного суду з проханням поінформувати його про результати розгляду справи судом апеляційної інстанції. Своєю чергою наданої заявником інформації недостатньо, щоб зробити висновок про те, що скаржнику не було відомо про факт ухвалення судового рішення у його справі та що він бажав отримати цю інформацію.
Заявник також покликається на положення абзацу першого пункту 3 Розділу VI «Прикінцеві положення», відповідно до яких під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.
Своєю чергою Верховний Суд наголошує, що приписи абзацу першого пункту 3 Розділу VII «Прикінцеві положення» КАС України не свідчать про наявність підстав для безумовного (автоматичного) поновлення заявникові строку на касаційне оскарження, оскільки положення зазначеної норми пов`язують можливість поновлення відповідного процесуального строку на подання касаційної скарги саме з наявністю об`єктивних перешкод, зумовлених безпосередньо тими заходами, які вживаються державою для запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2. Тобто між дією карантинних обмежень та неспроможністю заявника подати касаційну скаргу протягом передбаченого законом строку має бути причиновий зв`язок.
З огляду на зазначене покликання заявника на положення зазначеної норми самі собою не можуть бути безумовною підставою для поновлення йому процесуального строку на подання касаційної скарги, тому що він повинен аргументувати те, які карантинні заходи та в який саме спосіб завадили йому звернутися до суду касаційної інстанції з відповідною касаційною скаргою протягом строку, визначеного законом, а суд своєю чергою має надати безпосередню оцінку поважності цих причин.
Натомість заявник у своїй касаційній скарзі не навів жодних обставин, які б свідчили про те, що він не мав можливості подати касаційну скаргу протягом встановленого законом строку саме через дію карантинних заходів, вжитих державою для запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2.
Отже, колегія суддів встановила, що скаржник не вказав обставин, які могли б об`єктивно завадити йому подати касаційну скаргу до спливу строку, встановленого пунктом 2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 731-IX від 18.06.2020, та які можна було б вважати поважними у значенні приписів частини третьої статті 329 КАС України.
Зважаючи на те, що наведені заявником обставини не свідчать про поважність причин пропуску ним строку на касаційне оскарження, колегія суддів вважає за можливе визнати їх неповажними та відмовити у задоволенні клопотання про поновлення такого процесуального строку.
Відповідно до частини третьої статті 332 КАС України касаційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 329 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали про залишення касаційної скарги без руху особа має право звернутися до суду касаційної інстанції із заявою про поновлення строків або вказати інші підстави для поновлення строку.
Згідно з частиною другою статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.
За правилами частини другої статті 169 КАС України в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Беручи до уваги те, що касаційну скаргу подано без дотримання вимог, встановлених КАС України, таку треба залишити без руху на підставі частини другої третьої 332 КАС України та надати скаржнику десятиденний строк з дня вручення йому ухвали про залишення касаційної скарги без руху для усунення зазначених вище недоліків, а саме: подати заяву, в якій навести інші підстави та надати відповідні докази для поновлення строку на касаційне оскарження.
Керуючись положеннями статей 169, 329, 332 КАС України, Верховний Суд
у х в а л и в:
1. Визнати неповажними причини пропуску Міністерством оборони України строку на касаційне оскарження рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.03.2020 та постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 16.06.2020 у справі № 160/1170/20.
2. Касаційну скаргу Міністерства оборони України на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.03.2020 та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від 16.06.2020 у справі № 160/1170/20 залишити без руху.
3. Надати скаржнику строк для усунення недоліків касаційної скарги протягом десяти днів з моменту отримання цієї ухвали.
4. Роз`яснити, що у разі невиконання вимог цієї ухвали у строк, визначений судом, у відкритті касаційного провадження за поданою скаргою буде відмовлено.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддями та не може бути оскаржена.

Суддя-доповідач                                                                      А.А. Єзеров

Суддя                                                                                          В.М. Кравчук

Суддя                                                                                          О.П. Стародуб