П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

15 липня 2020 р.	м.Одеса	Справа № 400/493/20	

                                                                                                                         Головуючий в 1 інстанції: Марич Є.В.
Місце та час укладення судового рішення «--:--», м. Миколаїв
                                                                                           Повний текст судового рішення складений 31.03.2020р.
          
П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Крусяна А.В.,
судців Градовського Ю.М., Яковлева О.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 березня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність, зобов`язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

23.01.2020р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльність щодо виплати йому матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік; зобов`язання здійснити виплату йому матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік, виходячи з грошового забезпечення станом на останній місяць перед звільненням з військової служби.
Рішенням Миколаївського окружного адміністративного суду від 31.03.2020р. в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи та порушення норм матеріального, процесуального права, позивач подав апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове яким задовольнити позовні вимоги.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню.
Судом першої інстанції встановлено, що наказом Командувача Сил спеціальних операцій Збройних Сил України від 10.01.2019р. №1 звільнено позивача у запас за пп. «б» (за станом здоров`я) ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
17.01.2019р. ОСОБА_1 подав командиру військової частини НОМЕР_1 рапорт про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально – побутових питань за 2019 рік. /а.с.11/ 
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 22.01.2019р. №18 позивача виключено зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. /а.с.10/
15.11.2019р. військова частина НОМЕР_1 відмовила позивачу у виплаті матеріальної допомоги для вирішення соціально – побутових питань за 2019 рік, у зв`язку із тим, що наказом Міністерства оборони України «Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2019 рік» від 25.01.2019р. №30, матеріальна допомога виплачується в межах доведених граничних обсягів видатків після розгляду заяв військовослужбовців. Виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально – побутових питань за 2019 рік не можлива у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 не є військовослужбовцем військової служби НОМЕР_1 . /а.с.13/
Вважаючи протиправною бездіяльність щодо виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Перевіривши матеріали справи, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про безпідставність позовних вимог.
Відповідно до ч.2  ст.19 Конституції України  органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України.
Згідно зі ст.17 Конституції України  держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Спеціальним законом, що здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби є Закон України «Про військовий обов`язок та військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (надалі -  Закон України №2232-XII).
Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Згідно з ч.2 ст.24 Закону №2232-XII закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їхніх сімей визначені      Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»  від 20.12.1991 №  2011-XII   (надалі - Закон України №2011-ХІІ).
Частиною 1, 2 ст.9 Закону України №2011-ХІІ установлено, що держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Відповідно до ч.4 вказаної статті порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Відповідно до п.242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджене  Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008  (надалі - Положення №1153/2008) після надходження до військової частини письмового повідомлення про звільнення військовослужбовця з військової служби або після видання наказу командира (начальника) військової частини про звільнення військовослужбовець повинен здати в установлені строки посаду та підлягає розрахунку, виключенню зі списків особового складу військової частини і направленню на військовий облік до районного (міського) військового комісаріату за вибраним місцем проживання. Особи, звільнені з військової служби, зобов`язані у п`ятиденний строк прибути до районних (міських) військових комісаріатів для взяття на військовий облік.
Особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам. визначені Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого      наказом Міністра оборони України від 07.06.2018р.   №260   (надалі - Порядок №260).
Відповідно до абзацу 36 п.7 розділу I Порядку №260 військовослужбовцям, які виключаються зі списків особового складу військової частини, грошове забезпечення виплачується до дня виключення включно. В наказах про виключення зі списків особового складу обов`язково зазначається про виплату одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Пунктами 1, 7, 9 розділу ХХIV  Порядку №260 передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення. Розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України. Виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) - наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги.
Як вбачається з п.7 наказу Міністра оборони України від 25.01.2019р. №30 «Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2019 рік»  (який і є тим рішенням Міністра оборони, про яке йдеться в Порядку №260), накази про виплату матеріальної допомоги видавати виключно в межах доведених граничних обсягів видатків та отриманих асигнувань на її виплату з урахуванням порядку, передбаченого п.5 цього наказу після розгляду заяв військовослужбовців.
Відповідно до п.5 наказу Міністра оборони України від 25.01.2019р. №30 «Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2019 рік» визначено, що витрати на грошове забезпечення військовослужбовців у 2019 році здійснювати за нормами, установленими нормативно-правовими актами та рішеннями Міністра оборони України, у межах виділених асигнувань на грошове забезпечення та дотримуватись такого порядку щодо здійснення витрат: розрахунки зі звільненими військовослужбовцями; щомісячне грошове забезпечення військовослужбовцям, винагорода за безпосередню участь у воєнних конфліктах, у заходах із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації, інших заходах в умовах особливого періоду; грошова допомога для оздоровлення; інші одноразові додаткові види грошового забезпечення, індексація грошового забезпечення.
Враховуючи викладене, виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік можлива лише після надходження у військову частину НОМЕР_1 витягу із рішення Міністра оборони України про надання дозволу на виплату вищевказаної виплати та надходження коштів на відповідні цілі.
Таким чином, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення, який виплачується один раз на рік за заявою військовослужбовця, який проходить службу, на підставі наказу командира військової частини, у разі наявності фонду грошового забезпечення.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 21.08.2019р. (справа № 814/238/17), від 25.07.2018р. (справа № 809/768/16).
Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказані обставини щодо обмеженого фонду грошового забезпечення унеможливлювали виплату військовою частиною НОМЕР_1 матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань за 2019 рік згідно рапорту позивача, а тому відсутні підстави для    задоволення позовних вимог.
За правилами ст.316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Миколаївського окружного адміністративного суду від 31 березня 2020 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня отримання судового рішення.

Головуючий суддя 	 	Крусян А.В.	
Судді	    	Градовський Ю.М.    Яковлєв О.В.