Дата документу 30.06.2020 Справа № 335/9356/18

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
  
Справа № 22-ц/807/2069/20                                     Головуючий у 1-й інстанції: Воробйов А.В.
Є.У.№ 335/9356/18                                                Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня2020 року                                                       м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду  цивільних справ:

головуючого:        Кочеткової І.В.,
суддів:                 Кримської О.М.,
                        Дашковської А.В.,
секретар: Волчанова І.М., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Приватний нотаріус Гембарська Світлана Іванівна, Приватний нотаріус Гришина Варвара Іванівна про визнання кредитного договору №557-190412 від 19.04.2012 року, договору іпотеки № 966-190412/І від 19.04.2012 року припиненими визнання недійними результати електронного аукціону з продажу права вимоги за кредитним договором №557-190412 від 19.04.2012 року оформленим протоколом UA-EA-2018-05-03-000054-а від 18.06.2018 року, визнання недійсними договору про відступлення прав вимоги №06/07 від 06.07.2018 року та договору про відступлення прав за договором іпотеки від 06.07.2918 року та скасування державної реєстрації прав та вилучення запису з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно,
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 березня 2020 року, 
В С Т А Н О В И В:
У серпні 2018 року   ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, який в ході розгляду справи уточнював, та просив:
?визнати припиненими кредитний договір №557-190412 від 19.04.2012 та договір іпотеки № 966-190412/І від 19.04.2012;
?визнати недійними результати електронного аукціону з продажу права вимоги за кредитним договором №557-190412 від 19.04.2012, оформленим протоколом UA-EA-2018-05-03-000054-а від 18.06.2018;
?визнати недійсними договір про відступлення прав вимоги №06/07 від 06.07.2018 та договір про відступлення прав за договором іпотеки від 06.07.2918, укладений між ПАТ «Європейський газовий банк», від імені якого діяла уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Савельєва А.М. та ОСОБА_2 ;
?скасувати державну реєстрацію прав та вилучити запис з державної реєстрації речових прав на нерухоме майно.
Зазначав, що 19.04.2012 року уклав із ПАТ «Європейський газовий банк» кредитний договір № 557-190412, за умовами якого отримав кредит на споживчі цілі у розмірі 700 000,00 грн. зі строком повернення до 19.04.2014. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором того ж дня між ним та Банком був укладений договір іпотеки № 966-190412/І, предметом якого була належну йому на праві власності квартира, що знаходиться в АДРЕСА_1 . У зв`язку із порушенням кредитних зобов`язань, несвоєчасною сплатою щомісячних платежів судовим рішенням від 15.10.2015 з нього на користь Банку була достроково стягнута заборгованість у розмірі 1 049 093,11 грн., судове рішення було виконано 07.09.2016. 
Незважаючи на повне виконання судового рішення 06.07.2018 ПАТ «Європейський газовий банк», від імені якого діяла уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Савельєва А.М., та ОСОБА_2 уклали договір про відступлення (купівлю-продаж) права вимоги № 06/07, за яким Банк відступив ОСОБА_2 права вимоги за його кредитним і іпотечним договорами на суму заборгованості, яка станом на 06.07. 2018 становила 1 308 811,44 грн., із яких: заборгованість за основним боргом (кредитом) – 0,00 грн.; заборгованість за простроченими процентами за кредитом – 667 383,86 грн.; заборгованість за простроченою комісією за кредитом – 39 996,02 грн.; заборгованість по пені – 601 431,56 грн.
Посилаючись на те, що ОСОБА_2 як фізична особа не наділений правом надавати фінансові послуги, а отже набуття ним права вимоги суперечить положенням ч.3 ст.512, ст.1054 ЦК України, просив про задоволення позову. 
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 березня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково.
Визнано недійсним договір відступлення (купівлі-продажу) права вимоги № 06/07 від 06.07.2018, укладений між ПАТ «Європейський газовий банк», від імені якого діяла уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Савельєва А. М., та ОСОБА_2 .
Визнано недійсним договір відступлення прав за договором іпотеки № 966/190412/І від 19.04.2012, укладений 06.07.2018 між ПАТ «Європейський газовий банк», від імені якого діяла уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Савельєва А.М. та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гембарською С.І., зареєстрований за номером 571.
Визнано недійсними результати електронного аукціону з продажу прав вимоги за кредитним договором № 557-190412 від 19.04.2012, оформлені протоколом № UA-EA-2018-05-03-000054-a від 18.06.2018.
Скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гембарської С.І. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 41938199 від 06.07.2018.
Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір в сумі 2 819,20 грн.
В іншій частині позовних вимог відмовлено. 
Судове рішення мотивовано тим, що укладений між Банком і ОСОБА_2 договір уступки права вимоги суперечить положенню ст.1077 ЦК України і ст.49 Закону України «Про банки і банківську діяльність», за своєю правовою природою є договором факторингу, а отже в силу ст.ст.203,215 ЦК України є недійсним. ОСОБА_2 не наділений правом надавати фінансові послуги, а отже і не може бути стороною договору факторингу. 
В апеляційній скарзі про скасування судового рішення в частині задоволених позовних вимог і ухвалення нового про відмову у позові ОСОБА_2 зазначає, що постановою Правління НБУ від 17.11.2014 №725 у ПАТ «Європейський газовий банк» відкликано банківську ліцензію та розпочата процедура ліквідації банку. Отже з моменту введення тимчасової адміністрації Банк фактично перестав бути учасником повноцінних цивільних/господарських відносин, а порядок його діяльності визначався нормативно-правовими актами Фонду гарантування вкладів та Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Договір відступлення права вимоги був укладений у відповідності до ст.51 вказаного Закону, Положення щодо організації продажу активів №388 від 24.03.2016, затвердженого виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів, яким передбачена можливість продажу активів будь-яким фізичним чи юридичним особам. Вважає помилковими висновки суду першої інстанції про те, що спірні договори є договорами факторингу, оскільки в них відсутні елементи договору позики. Суд першої інстанції безпідставно застосував правові позиції Великої Палати Верховного Суду по справі №465/646/11 від 11.09.2018, оскільки правовідносини не є аналогічними, Банк не перебував у стадії ліквідації. У правовідносинах, що склалися між ПАТ «Європейський газовий банк», в інтересах якого діяв Фондом гарантування вкладів, та ОСОБА_2 відсутні елементи договору факторингу, оскільки не встановлено факту фінансування установою фізичної особи (клієнта) під відступлення права вимоги, а навпаки, встановлено факт набуття права вимоги фізичною особою на підставі компенсації частини отриманого від права вимоги. На думку відповідача, судом не встановлено, яким чином спірними договорами були порушені права позивача. Зазначає, що при ухваленні рішення судом порушено норми процесуального права, дана неправильна оцінка зібраним у справі доказам. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 вказав, що апеляційна скрага не підлягає задоволенню, оскільки мотиви та підстави, зазначені в ній, є необґрунтованими та безпідставними, натомість рішення суду першої інстанції ухвалене з урахуванням діючих норм матеріального та процесуального права, враховуючи всі обставини справи та в межах наданих суду повноважень. У зв`язку з викладеним просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Інші учасники справи відзиву на апеляційну скаргу не надали, проте це не заважає її розгляду за наявними матеріалами справи.
Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, доводи ОСОБА_2 і його представника адвоката Загорського Д.Д., заперечення представників позивача адвокатів Ящук О.В. та ОСОБА_4 , перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині не відповідає.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є судовий захист цивільного права та інтересу.
Положенням ч. 1 п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Статтями 15 та 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання правочину недійсним.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуваний договір відступлення прав вимоги за кредитним договором має усі ознаки договору факторингу,тому право вимоги можна було відступити лише фінансовій компанії, а не фізичній особі. З тієї ж підстави суд визнав недійсним договір відступлення прав вимоги за договором іпотеки та скасував рішення нотаріуса про державну реєстрацію іпотеки.
Такі висновки суду є помилковими з огляду на таке.
Встановлено, що 19 квітня 2012 року між ПАТ «Європейський газовий банк» (далі – Банк) та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №557-190412, за умовами якого останньому було надано кредит у розмірі 700 000 грн. з виплатою 25% річних зі строком повернення до 10 квітня 2014 року (т.1, а.с.14-15).
Того ж дня між Банком і позичальником був укладений договір іпотеки № 966- 190412/І, предметом якого є належна позичальнику на праві власності квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а.с.11-13)
У зв`язку із порушенням позичальником умов кредитного договору рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 15.10.2015 по справі 335/9238/14-ц з ОСОБА_1 на користь Банку стягнута заборгованість, розмір якої станом на 07.08.2014 становила 1 049 093,11 грн., із яких: 641 200,00 грн. – заборгованість за кредитом, 53 351,38 грн. – пеня за несвоєчасне повернення основної суми кредиту; 303 059,43 грн. – прострочена заборгованість по процентах; 29 184,54 грн. – пеня за несвоєчасну сплату процентів; 22 297,76 грн. заборгованість по сплаті комісії за обслуговування кредитної заборгованості (т.1 а.с.16-19).
Зазначене судове рішення виконувалося у примусовому порядку, Постановою Вознесенівського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ Запорізької області від 07.09.2016 виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа від 22.10.2015 про стягнення з ОСОБА_1 боргу в розмірі 1 049 093,11 грн. закінчено у зв`язку зі сплатою боржником суми боргу (т.1, а.с.20).
У травні 2015 року ПАТ «Європейський газовий банк» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за вищевказаним кредитним договором, розмір якої станом на 09.09.2016 становив 1 308 811,44 грн., із яких за простроченими процентами 667 383.86 грн., по комісії – 39 996,02 грн., пені 601 431, 56 грн. В ході розгляду вказаної цивільної справи ухвалою суду першої інстанції від 29 листопада 2018 року на підставі ч.1 ст.55 ЦПК України замінено сторону судового провадження – позивача ПАТ «Європейський газовий банк» на його правонаступника ОСОБА_2 Постановою Запорізького апеляційного суду від 20 березня 2019 року (єдиний унікальний №335/4107/15, провадження №22-ц/1312/19), залишеною без змін постановою Верховного Суду від 18 вересня 2019 року, позов ОСОБА_2 як правонаступника Банку задоволено частково. У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 як правонаступником ПАТ «Європейський газовий банк» за кредитним договором від 19 квітня 2012 року №557-190412 звернуто стягнення на предмет іпотеки – квартиру АДРЕСА_2 . За рахунок предмета іпотеки задоволено вимоги ОСОБА_2 щодо заборгованості у розмірі 1 268 815, 42 грн., у тому числі, заборгованості по процентам у сумі 667 383, 86 грн., пені - 601 431, 56 грн. (т.2, а.с.12-16, т.3, а.с.17-31). 
Постановою Правління Національного банку України від 17.11.2014 №725 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Європейський газовий банк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 18.11.2014 №121 про початок процедури ліквідації ПАТ «Європейський газовий банк».
Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №2960 від 05.11.2018 продовжено строк здійснення процедури ліквідації Банку на один рік по 11.06.2018 включно.
Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є нормативно-правовим актом, яким встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування, порядок виплати Фондом гарантування відшкодування за вкладами, а також яким регулюються відносини між Фондом гарантування, банками, Національним банком України, визначаються повноваження та функції Фонду гарантування щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків.
Частиною 8 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються у частині, що не суперечить цьому Закону.
Отже, у спорах пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобов`язань, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, а даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.
Згідно ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.
Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду, з дня початку процедури ліквідації банку приймає в управління майно (у тому числі кошти) банку, вживає заходів щодо забезпечення його збереження, формує ліквідаційну масу, виконує функції з управління та продає майно банку; вживає у встановленому законодавством порядку заходів до повернення дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком та пошуку, виявлення, повернення (витребування) майна банку, що перебуває у третіх осіб; здійснює відчуження активів та/або зобов`язань банку, якщо це було передбачено планом врегулювання, або в інших випадках, передбачених цим Законом (п.п. 2, 4, 9 ч. 1 ст. 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»).
Згідно ч.1-3 ст. 50 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури ліквідації банку Фонд приступає до інвентаризації та оцінки майна банку з метою формування ліквідаційної маси банку. До ліквідаційної маси банку включаються будь-яке нерухоме та рухоме майно, кошти, майнові права та інші активи банку. До ліквідаційної маси банку не включається майно, що є об`єктом довірчої власності, інше майно у випадках, прямо передбачених законом, а також банкноти і монети, передані Національним банком України на зберігання та для проведення операцій з ними, ліцензія, гудвіл. Кошти, що залишилися після задоволення забезпечених вимог та покриття витрат, пов`язаних з утриманням, збереженням та продажем (здійсненням правочинів за участі банку) предмета забезпечення, підлягають включенню до складу ліквідаційної маси. За наявності у складі майна банку майна, виключеного з обороту, Фонд зобов`язаний передати його відповідним особам в установленому порядку. Фонд, виявивши частку, яка належить банку в спільному майні, з метою задоволення вимог кредиторів у встановленому порядку порушує питання про виділення цієї частки. Майно, щодо якого банк є користувачем або зберігачем, повертається його власнику відповідно до закону або договору. Майно банку, що включається до ліквідаційної маси, підлягає оцінці Фондом у порядку, встановленому Фондом. Перелік майна банку, що підлягає оцінці суб`єктами оціночної діяльності, встановлюється Фондом. Для проведення оцінки майна Фонд має право залучати суб`єктів оціночної діяльності з оплатою їх послуг за рахунок ліквідаційної маси банку.
Згідно ч.2,3 ст. 51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» після затвердження виконавчою дирекцією Фонду результатів інвентаризації майна банку та формування ліквідаційної маси Фонд розпочинає передпродажну підготовку та реалізацію майна банку у порядку, визначеному цим Законом та нормативно-правовими актами Фонду, за найвищою вартістю у найкоротший строк. Фонд затверджує способи, порядок, склад та умови відчуження майна банку, включеного до ліквідаційної маси, у разі потреби організовує консолідований продаж майна кількох банків, що одночасно перебувають у процедурі ліквідації.
Пунктами 5.6.,5.11. Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 05.07.2012 №2, передбачено, що інформація про вибраний спосіб та порядок продажу (умови, строки, порядок оплати, місце, початкова ціна тощо) майна банку або кількох банків оприлюднюється на офіційному веб-сайті Фонду та веб-сайті банку, майно якого реалізується.
Пунктом 1 Розділу III Положення щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються, затвердженого виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів №388 від 24.03.2016, визначено що, порядок підготовки до продажу активів (майна) банків, що ліквідуються, включає проведення інвентаризації активів (майна), здійснення оцінки активів (майна), формування ліквідаційної маси, розробку плану продажу активів (майна).
Згідно пункту 2 Розділу III цього Положення, результати інвентаризації, формування ліквідаційної маси та плану продажу активів (майна) затверджуються Фондом.
Відповідно до п. 6 та 7 ст. 51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» майно (активи) банку або кількох банків (пули активів) може бути реалізоване у такий спосіб: на відкритих торгах (аукціоні); шляхом продажу безпосередньо юридичній або фізичній особі.
Продаж майна (активів) банку у спосіб, передбачений цією частиною, може проводитися в електронній формі (на електронних майданчиках).
Порядок реалізації майна банку під час проведення ліквідаційної процедури регламентується нормативно-правовими актами Фонду. Тобто, реалізація активів неплатоспроможних банків відбувається у відповідності та на підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування №2 від 05.07.2012 року, Положення щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №388 від 24.03.2016 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.04.2016 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно ч.1, 2 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); правонаступництва; виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); виконання обов`язку боржника третьою особою. Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.
Згідно ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно ч. 3,4,5 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом. До договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті. Особливості договору купівлі-продажу окремих видів майна можуть встановлюватися законом.
Сторонами по справі не оспорюється той факт, що процедура продажу активу Банку, а саме: права вимоги за вищевказаними кредитним договором і договором іпотеки, відбувалася у зв`язку із ліквідацією Банку на підставі рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №348 від 08.11.2017 та №1072 від 25.04.2018 на «голандському аукціоні» і за результатами електронних торгів ОСОБА_2 став переможцем.
Доводів щодо невідповідності вказаних торгів нормативно-правовим актам, які регулюють продаж активів неплатоспроможного банку, позовна заява не містила, доказів невідповідності торгів вимогам закону матеріали справи не містять, а отже відсутні підстави для висновку про те, що торги не відповідають вимогам закону, а відтак - і для визнання їх недійсними.
За результатами проведення електронних торгів 06.07.2018 між ПАТ «Європейський газовий банк», від імені якого діяла уповноважено особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Банку, та ОСОБА_2 був укладений договір №06/07 про відступлення (купівлі-продажу прав вимоги), за яким останньому було відступлено право вимоги до позичальника ОСОБА_1 заборгованості за Кредитним договором № 557-190412 від 19 квітня 2012, розмір якої станом на дату укладення договору уступки становив 1 308 811,44 коп., з яких: заборгованість за основним боргом (кредитом) – 0,00 грн.; заборгованість за простроченими процентами за кредитом – 667 383,86 грн.; заборгованість за простроченою комісією за кредитом – 39 996,02 грн.; заборгованість по пені – 601 431,56 грн. (т.1, а.с.26-29).
Того ж дня між Банком та ОСОБА_2 було укладено договір відступлення прав вимоги за іпотечним договором , про що внесені відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчужень об`єктів нерухомого майна (т.1, а.с.30-37).
За умовами договору купівлі-продажу (п.4.1 за відступлення права вимоги за основними договорами новий кредитор сплачує Банку грошові кошти у сумі 155 623, 57 грн. – ціна договору. Ціна договору сплачена новим кредитором Банку у повному обсязі до моменту набуття чинності договором, відповідно до п.6.5. на підставі протоколу, складеного за результатами відкритих торгів (аукціону), переможцем яких є новий кредитор.
Відповідно до п.1.1 договору купівлі-продажу сторони цим погоджуються, що за своєю правовою природою даний договір є правочином з передання Банком шляхом продажу прав вимоги, визначених у даному договорі, новому кредитору (відступлення права вимоги. У п.1.2 Договору сторони визнали, що жодне із положень цього договору, а також будь-які платежі, які здійснюватимуться на виконання цього договору, не вважаються та не можуть вважатися фінансуванням Банку новим кредитором. 
Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру (ч.3 ст.656 ЦК України).
Отже, системний аналіз вищевказаних норм права та умов оспорюваних договорів свідчить про те, що оспорювані договори відповідають вимогам чинного законодавства та є договорами відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги, а не договором факторигну, як помилково вважав суд першої інстанції.
Оскільки спірний договір про відступлення права вимоги є договором купівлі-продажу права вимоги, то він не може одночасно бути іншим договором, зокрема договором факторингу.
Аналогічні правові висновки містяться у постанова Верховного Суду за:№ 910/4816/18 від 31.07.2019 року, № 910/974/18 від 31.07.2019 року, №759/5799/15-ц від 11.09.2019 року
Доводи ОСОБА_1 , з якими погодився суд першої інстанції, про те, що ОСОБА_2 як фізична особа не мав права набувати право вимоги за кредитним договором, оскільки не є фінансовою установою, є неспроможними. 
Згідно з ч.9 ст.51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» майно банку, щодо обороту якого встановлено обмеження, продається на відкритих торгах. У таких торгах беруть участь особи, які відповідно до законодавства можуть мати зазначене майно у власності чи на підставі іншого речового права та мають відповідні ліцензії і дозволи.
Вказаною нормою Закону не встановлено заборони щодо переходу прав вимоги за кредитним договором до будь-якої фізичної особи, не встановлено обмеження оборотоздатності майнових прав. 
Згідно ч.1-5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Аналіз фактичних обставин свідчить про те, що позивач був позичальником неплатоспроможного ПАТ Європейський газовий банк», не виконувала належним чином свої зобов`язання, що передбачені кредитним договором. Фонд гарантування та Банк на виконання вимог Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» здійснювали організацію та продаж права вимоги за кредитним договором з метою отримання грошових коштів від реалізації даного майна банку, яке впливає на формування ліквідаційної маси Банку та за рахунок якої задовольняються вимоги вкладників/кредиторів Банку. Кошти, надані в кредит є активом банку, та відповідно включаються до складу ліквідаційної маси для подальшого задоволення вимог кредиторів/вкладників банку.
Нормативно-правовими актами, що передбачають продаж активів неплатоспроможних банків не передбачено, що відступлення права вимоги за кредитними договорами має відбуватись лише на користь фінансових установ.
Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» не застосовується до відносин щодо реалізації активів неплатоспроможних банків, оскільки у спорах, пов`язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація чи почата процедура його ліквідації, своїх зобов`язань, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, та даний Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що ОСОБА_2 не мав право як фізична особа брати участь у електронних торгах із продажу права вимоги за кредитним і іпотечним договорами. 
Спірні договори про відступлення права вимоги від 06.07.2018 відповідають вимогам статей 512, 513, 514 ЦК України, є договорами про відступлення права вимоги, тому відсутні підстави передбачені статтями 203, 215 ЦК України для визнання їх недійсними.
Відповідно до ч.9 ст.51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» майно банку, щодо обороту якого встановлено обмеження, продається на відкритих торгах. У таких торгах беруть участь особи, які відповідно до законодавства можуть мати зазначене майно у власності чи на підставі іншого речового права та мають відповідні ліцензії і дозволи.
Проте, нормами вказаної статі та Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» в цілому не встановлено жодної заборони щодо переходу прав вимоги за кредитним договором до будь-якої юридичної та фізичної особи. Тобто, не встановлено обмеження оборотоздатності майнових прав. 
ПАТ «Європейський газовий банк» мало право реалізовувати вимоги до позивача на електронних торгах будь-яким особам, в тому числі без статусу банку або фінансової установи з посиланням на п.2-1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», оскільки спосіб продажу спірного майна відповідає пункту 5.11 Положення про виведення неплатоспроможного банку з ринку, яке затверджено Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 05.07.2012 № 2.
Спірне майно не є обмеженим в обороті, тому відповідні ліцензії і дозволи не є обов`язковими для набувача права грошової вимоги.
Отже, у правовідносинах сторін відсутні елементи договору факторингу, оскільки не встановлено факту фінансування фінансовою установою фізичної особи (клієнта) під відступлення права грошової вимоги, а навпаки, встановлено факт набуття права вимоги фізичною особою на підставі компенсації частини отриманого від права вимоги.
Визнаючи спірні договори недійсними, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що судовим рішенням від 20 березня 2019 року у справі №335/4107/15-ц задоволено позов ОСОБА_2 як правонаступника ПАТ «Європейський газовий банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором. В процесі розгляду цієї справи предметом доказування були, у тому числі, і правомірність набуття ОСОБА_2 права вимоги за кредитним і іпотечним договорами, оскільки останній був залучений до участі у розгляді справи у порядку ст.55 ЦПК України за клопотанням Банку після укладення спірних договорів уступки права вимоги. 
За положенням ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Оскільки судовим рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки, яке набрало законної сили, встановлено, що ОСОБА_2 є належним позивачем за вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 перед ПАТ «Європейський газовий банк», вказані обставини не підлягали доказуванню при розгляді цієї справи.
За вказаних обставин рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині не можна визнати таким, що відповідає вимогам закону і матеріалам справи, а тому на підставі ст. 376 ЦПК України воно підлягає скасуванню з ухваленням нового – про задоволення позову.
В частині відмови у задоволенні позовних вимог рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржувало ся і судом апеляційної інстанції не переглядалося.
Відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Зважаючи на те, що вимоги апеляційної скарги ОСОБА_2 задоволені, з ОСОБА_1 на користь відповідача підлягає стягненню 4 228,80 грн. в рахунок компенсації сплати судового з-бору при подач апеляційної скарги.
02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX (далі – Закон № 540-IX).
За змістом підпункту 3 пункту 12 розділу XII «Прикінцевих положень» вказаного Закон № 540-IX під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.
Керуючись ст. ст. 279, 368, 369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_2  задовольнити.
Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 березня 2020 року у цій справі скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволені позову.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 ) на користь ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІПН: НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 , адреса для листування: АДРЕСА_5 ) судовий збір в розмірі 4228,80 гривень (чотири тисячі двісті двадцять вісім гривень 80 копійок).
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково. 
Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19) процесуальні строки щодо касаційного оскарження продовжуються на строк дії такого карантину.
Повний текст постанови складено 02 липня 2020 року.
Головуючий: І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська

О.М. Кримська