Номер провадження: 33/813/854/20
Номер справи місцевого суду: 496/2386/20 
Головуючий у першій інстанції Трушина О. І. 
Доповідач Дрішлюк А. І.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.07.2020 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі головуючого судді Дрішлюка А.І. 
при секретарі судового засідання – Павлючук Ю.В.,
розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Біляївського районного суду Одеської області від 19 червня 2020 року в справі про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП щодо ОСОБА_1 , –

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до протоколу А0216 №061 від 18 червня 2020 року 11.06.2020 року ОСОБА_1 порушив ст. 172-15 ч. 2 КУпАП, а саме: будучи військовослужбовцем, що проходить військову службу за контрактом, перебуваючи у добовому наряді помічником чергового військової частини НОМЕР_1 , в умовах особливого періоду, недбало поставився до військової служби й виконання своїх обов`язків під час несення служби у добовому наряді у військовій частині НОМЕР_1 , що дислокується в АДРЕСА_1 , що виразилося у відсутності військовослужбовців, які призначені для несення служби у добовому наряді, близько 07.20 год. на місці несення служби у приміщенні КПП військової частини НОМЕР_1 .
19 червня 2020 року постановою Біляївського районного суду Одеської області (головуючий – суддя ОСОБА_2 ) ОСОБА_1 , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 172-15 ч. 2 КУпАП та піддати адміністративному стягненню у виді штрафу на користь держави у розмірі ста сорока п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 2465,00 (дві тисячі чотириста шістдесят п`ять) грн (а.с. 15-16).
Не погоджуючись з вказаною постановою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу до Одеського апеляційного суду через Біляївський районний суд Одеської області, яка була отримана судом першої інстанції 25 червня 2020 року. Апелянт вважає, що оскаржувана постанова прийнята з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, а висновки судді, викладені в постанові, на думку апелянта, не відповідають обставинам справи. Апелянт наводить власний виклад фактичних обставин справи, вказуючи на те, що з 23.08.2015 року в Україні не діє особливий період. Апелянт також не згодний і з протоколом про притягнення його до адміністративної відповідальності та посилається на ряд порушень у процесі його складання. Окремо апелянт наголошує, що матеріали справи про адміністративне правопорушення не містять інформації, в чому саме полягає його недбале ставлення до військової служби та які саме обов`язки помічника чергового частини, закріплені Статутом Внутрішньої служби Збройних Сил України ним не виконано або виконано неналежно (а.с. 19-26).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 21 липня 2020 року було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Біляївського районного суду Одеської області від 19 червня 2020 року в справі про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП щодо ОСОБА_1 .
В судове засідання 28 липня 2020 року апелянт не з`явився, про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений належним чином. 27.07.2020 року до Одеського апеляційного суду надійшла скан-копія заяви ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи без електронного підпису. Заява мотивована тим, що апелянт знаходиться у с. Микулинич Івано-Франківської області на оздоровленні у щорічній відпустці та не має змоги перенести час повернення до м. Одеса. 
Відповідно до ст. 294 КУпАП неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи, крім випадків, коли є поважні причини неявки або в суду відсутня інформація про належне повідомлення цих осіб.
Оскільки участь у суді апеляційної інстанції не є обов`язковою, суд оцінивши доводи вищеописаної заяви про відкладення розгляду справи, вирішив, що описані в ній обставини не можуть бути прийняті як підстава для відкладення розгляду справи. Крім того, маючи можливість надати письмові пояснення по суті справи, апелянт таким правом не скористався, тому суд вирішив розглядати справу про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 172-15 КУпАП щодо ОСОБА_1 за наявними матеріалами справи.
Дослідивши матеріали справи, взявши до уваги пояснення особи, що притягається до адміністративної відповідальності, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 7 КУпАП провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Відповідно до положень ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Приймаючи рішення по справі суд першої інстанції виходив з того, що вина ОСОБА_1 у вчиненні вказаного правопорушення повністю підтверджується матеріалами адміністративної справи, а саме:
- протоколом про вчинення адміністративного правопорушення А0216 № 061 від 18.06.2020 року, у якому зафіксовані час та місце вчинення вказаного адміністративного правопорушення;
- поясненням ОСОБА_1 від 12.06.2020 року, який вказав, що о 07.30 год. до приміщення штабу зайшов сержант ОСОБА_3 - черговий КПП військової частини, який звернувся до нього з питанням, в цей час черговий частини старший лейтенант ОСОБА_4 перебував у приміщенні їдальні під час прийому їжі військовослужбовцями строкової служби, до входу у штаб підійшов капітан ОСОБА_5 та запитав його щодо відсутності військовослужбовців наряду у приміщенні КПП і в подальшому було встановлено, що на КПП військової частини були відсутні військовослужбовці;
- поясненнями ОСОБА_5 , який вказав, що лейтенант ОСОБА_1 не забезпечив контроль за несення служби добовим нарядом;
- поясненнями ОСОБА_4 , який вказав, що близько 07.40 год. він повернувся до приміщення штабу військової частини, де йому помічник чергового лейтенант ОСОБА_1 повідомив, що за час його перебування у їдальні військовослужбовцями, які несли службу у складі добового наряду на КПП, було допущено грубе порушення порядку несення служби, а саме: у приміщенні КПП та на вході до військової частини були відсутні військовослужбовці з добового наряду;
- поясненнями ОСОБА_3 , який вказав, що до нього звернулись військовослужбовці щодо надання допуску транспортних засобів на територію військової частини, черговий військової частини на зв`язок радіостанції не виходив і він пішов до штабу приміщення військової частини, у зв`язку з чим у приміщенні КПП та на вході до військової частини військовослужбовці з добового наряду були відсутні;
- поясненнями ОСОБА_6 , який вказав, що дійсно під час перевірки несення служби добовим нарядом у приміщенні КПП та на вході до військової частини нікого з військовослужбовців, які призначені до несення служби у добовому наряді, не було;
- поясненням ОСОБА_7 , який вказав, що він був призначений черговим КПП для несення служби на дальньому в`їзді до військової частини, у зв`язку з цим був відсутній у приміщенні КПП під час перевірки несення служби добовим нарядом.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про оборону України», особливий період – це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Дії ОСОБА_1 кваліфікую за ст. 172-15 ч. 2 КУпАП – недбале ставлення військової службової особи до військової служби, вчинене в умовах особливого періоду.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне. Матеріали справи про адміністративне правопорушення містять достатньо доказів щодо вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, а доводи апеляційної скарги не спростовують встановлених судом першої інстанції обставин справи. Крім того, судом першої інстанції достеменно досліджено зміст протоколу про адміністративне правопорушення, ряду пояснень, зокрема самого ОСОБА_1 , начальника відділення персоналу ОСОБА_5 , командира взводу ГІЗ Борисенка Г.В., командира відділення рем.роти ОСОБА_3 , водія-електрика ОСОБА_7 , оператора ОСОБА_6 , у системному аналізі яких апеляційний суд знаходить підтвердження висновкам суду першої інстанції.
Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги щодо непоширення особливого періоду на момент вчинення ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-15 КУпАП, оскільки як правильно зауважив суд першої інстанції Верховний Суд сформулював правову позицію щодо тлумачення поняття «особливий період» у постанові від 25.04.2018 року у справі №205/1993/17-ц, зазначивши, що особливий період діє в Україні від 17.03.2014 року, після оприлюднення Указу Президента України від 17.03.2014 року №303/2014 «Про часткову мобілізацію».
Так само апеляційний суд відхиляє і посилання апелянта на порушення порядку складання протоколу щодо нього, оскільки такі посилання є формальними та не спростовують факту вчинення ним правопорушення. 
Оскільки обставини справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 знайшли своє підтвердження у матеріалах справи, а доводи апеляційної скарги не спростували висновків суду першої інстанції щодо кваліфікації дій правопорушника, апеляційний суд приходить до висновку про залишення постанови Біляївського районного суду Одеської області від 19 червня 2020 року без змін.
Щодо інших доводів апеляційної скарги, апеляційний суд зазначає, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Керуючись ст. 294 КУпАП України, Одеський апеляційний суд, –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Біляївського районного суду Одеської області від 19 червня 2020 року – відхилити.
Постанову Біляївського районного суду Одеської області від 19 червня 2020 року– залишити без змін. 
Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя Одеського 
апеляційного суду А.І. Дрішлюк