Справа № 159/7006/19 	Головуючий у 1 інстанції: Логвинюк І. М. 	
Провадження № 22-ц/802/764/20  Категорія: 68    	  Доповідач: Данилюк  В. А.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
22 липня 2020 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді Данилюк В. А.,
суддів Киці С. І., Шевчук Л. Я.,
з участю: 
секретаря судового засідання Вергуна Т. С.,

розглянувши в місті Луцьку в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 23 квітня 2020 року,
В С Т А Н О В И В:
       В грудні 2019 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів. Позовні вимоги мотивовано тим, що за рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області у справі № 159/6231/18 на користь відповідача у розглядуваній справі з нього на користь ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей: синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі по 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно з дати набрання таким рішенням законної сили і до досягнення кожним з дітей повноліття; аліменти на користь ОСОБА_2 в розмірі по 100 грн щомісячно з дня набрання таким рішенням законної сили. Сторони перебувають у шлюбі з 28.10.11 р.. За час шлюбу у сторін народились спільні діти: сини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які проживають спільно з відповідачем у справі. 15.03.19 р. за рішенням Ковельського міськрайсуду Волинської області у справі № 159/6 231/18, що набрало законної сили 31.05.19 р., з нього на користь ОСОБА_2 було стягнуто аліменти на утримання всіх вказаних вище неповнолітніх дітей у розмірі по 1 626 грн щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 03.12.18 р. і до досягнення найстаршою дитиною повноліття; аліменти на утримання ОСОБА_2 в розмірі по 1 921 грн щомісячно з 03.12.18 р. до досягнення дитиною - сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , віку 3 - х років. ОСОБА_2 виконавчі листи пред`явила до виконання і на даний час з нього стягуються аліменти у загальному розмірі 8 425 грн. На час ухвалення рішення суду у березні 2019 р. судом було встановлено наявність у нього доходу в період з 11.06.18 р. по кінець жовтня 2018 р., спрямованого ним на утримання дітей. В даний час він не працює та перебуває на лікуванні за кордоном, не має достатнього доходу для сплати аліментів за вказаним вище рішенням суду. Його матеріальне становище та стан здоров`я у порівнянні з 2018 р. значно погіршились. Покликаючись на ч. 1 ст. 192, ч. ч. 2, 3 ст. 181, ч. ч. 2, 4 ст. 84 СК України, зазначає, що на даний час відпали підстави для стягнення з нього аліментів на утримання ОСОБА_2 , так як він має необхідність у лікуванні і у зв`язу з цим не має доходу. Просить зменшити загальний розмір аліментів на утримання всіх вказаних вище неповнолітніх дітей до суми 3 777 грн, 50 коп., до розміру 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно до досягнення дітьми, відповідно, повноліття; стягнення аліментів на утримання ОСОБА_2 до 100 грн щомісячно. 
Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 23 квітня 2020 року в задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вказує, що на даний час ніде не працює, періодично перебуває на лікуванні за кордоном, а тому немає доходів достатніх для сплати аліментів, які визначенні рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 15 березня 2019 року, отже його матеріальне становище та стан здоров`я в порівнянні з 2018 роком значно погіршилось, доходів не отримує, майна та заощаджень не має, просить рішення суду скасувати та хвалити нове рішення, яким зменшити розмір аліментів в користь ОСОБА_2 на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , в розмірі по 50 відсотків прожиткового мінімумуу для дитини відповідного віку щомісячно на кожну дитину, починаючи стягувати з дня набранням рішенням суду законної сили та до досягнення кожним з дітей повноліття, а аліменти на ОСОБА_2 в розмірі по 100 грн щомісячно.
       Справа розглядається в порядку спрощеного позовного (письмового) провадження без повідомлення учасників справи як малозначна відповідно до норм ч. 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України.
Апеляційний суд в складі колегії суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд дійшов до висновку, що переконливих доказів того, що після прийняття вказаного вище зазначеного судового рішення про стягнення аліментів від 15.03.19 р. відбулись зміни у стані здоров`я позивача в сторону погіршення, ні позивачем, ні його представником - адвокатом суду не надано. Відсутні правові підстави для зменшення розміру аліментів та неспроможність позивача сплачувати аліменти на утримання малолітніх дітей та ОСОБА_2 у визначеному у судовому рішенні від 15.03.19 р. розмірі, не є достатньо обґрунтованою та така обставина, як погіршення матеріального стану та/або стану здоров`я позивача, покращення матеріального стану ОСОБА_2 , втрата позивачем можливості надавати матеріальну допомогу ОСОБА_2 на строк до досягнення спільною наймолодшою за віком дитиною сторін трирічного віку, позивачем та його представником - адвокатом у суді не доведена.
Так,судом першої інстанції встановлено, що відповідно до копій свідоцтв про народження повторних, виданих 29.11.19 р. Любешівським РВ драцс ГТУЮ у Волинській області, сторони, дійсно, є батьками та мають на своєму утриманні всіх вказаних вище спільних неповнолітніх дітей.
Із копії довідки № 1 870 від 06.11.19 р., виданої Гораймівською сільрадою Маневицького району Волинської області, вбачається, що позивач фактично спільно з неповнолітніми дітьми сторін з 01.02.19 р. та на дату видачі такої довідки не проживає.
Позивачем на підтвердження своїх вимог не надано суду копії судового рішення від 15.03.19 р., за яким він є платником аліментів на користь ОСОБА_2 .
Згідно з копіями постанов про відкриття виконавчого провадження від 25.07.19 р. у ВП №№ 59639014 та 59643307, винесених головним держвиконавцем Маневицького РВ ДВС ГТУЮ у Волинській області, дійсно, відкрито виконавче провадження по виконанню виконавчих листів, виданих Ковельським міськрайсудом Волинської області 02.07.19 р. на виконання рішення цього ж суду у цивільній справі № 159/6 231/18, що набрало законної сили 31.05.19 р., про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання всіх вказаних вище неповнолітніх дітей сторін у розмірі по 1 626 грн, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, на кожну дитину; про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на її утримання аліментів в розмірі по 1 921 грн щомісячно з 03.12.18 р. і до досягнення дитиною - ОСОБА_5. , ІНФОРМАЦІЯ_3 , трирічного віку.
Відповідно до копії повідомлення медцентру Нойштадт Німеччина про діагноз позивача від 29.10.19 р., останній дійсно, був обстежений у цьому центрі 29.10.19 р. та було діагностовано, що позивач має захворювання опорно - рухового апарату.
Аналізуючи вказаний вище доказ, суд враховує, що ним підтверджено факт медобстеження позивача 29.10.19 р., наявність захворювання, вказаного у результатах такого обстеження, однак, з такого повідомлення немає можливості встановити, коли саме позивач захворів (до чи після прийняття вказаного вище судового рішення про стягнення аліментів від 15.03.19 р.) та чи має він протипоказання до працевлаштування, чи проходив (проходить) він лікування тощо.
Тому суд приходить до висновку, що переконливих доказів того, що після прийняття вказаного вище зазначеного судового рішення про стягнення аліментів від 15.03.19 р. відбулись зміни у стані здоров`я позивача в сторону погіршення, ні позивачем, ні його представником - адвокатом суду не надано.
Суд апеляційної інстанції на підставі встановлених фактичних обставин справи погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 не наведено обставин, що мають істотне значення та не надано доказів про його хворобу, яка не дає можливості йому працювати, і які б могли слугувати достатньою підставою для зменшення розміру аліментів.
За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язку щодо дитини.
Згідно ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
За ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України).
Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 375 ЦПК України).
Доводи апеляційної скарги зводяться до доводів, викладених у позовній заяві, яким суд дав вірну правову оцінку.
Зміст оскаржуваного судового рішення та доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а також про невідповідність висновків суду обставинам справи.
На підставі наведеного, враховуючи встановлені обставини справи, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку в частині відмови в задоволенні позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 368, 369, 371, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 23 квітня 2020 року в даній справі в частині відмови в задоволенні позовних вимог залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 22 липня 2020 року.

Головуючий                

 
Судді