П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №  127/6355/20 
Головуючий суддя 1-ої інстанції -  Дернова В.В.  
Суддя-доповідач -  Курко О. П.   
22 липня 2020 року                                                                                                                м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:  Курка О. П. 
суддів:  Гонтарука В. М.  Білої Л.М. , 
за участю:
секретаря судового засідання: Яремчук Л.С,
представника відповідача: Мукомела А.П.,     

розглянувши  у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції у Вінницькій області на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 червня 2020 року  (м. Вінниця) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної екологічної інспекції у Вінницькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, 
В С Т А Н О В И В :
в березні 2020 року ОСОБА_1 звернулась до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до  Державної екологічної інспекції у Вінницькій області про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення.
Рішенням  Вінницького міського суду Вінницької області від 04 червня 2020 року позов задоволено, а саме: постанову Державної екологічної інспекції у Вінницькій області від 24.02.2020 року № 05/049 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 78 ч. 1 КУпАП, про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 136 грн. - скасовано, а справу про адміністративне правопорушення - закрито.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.  
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт послався на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, порушення норм процесуального права, що, на його думку, призвело до неправильного вирішення спору. Так, відповідач зазначає, що при винесенні оскаржуваного рішення не взято до уваги докази надані інспекцією щодо часу та місця розгляду адміністративної справи. Також апелянт вважає, що судом першої інстанції безпідставно відхилено Висновок фахівців ДУ "Вінницький обласний лабораторний центр МОЗ України" про фіксування перевищень ГДК забруднюючих речовин.
В судовому засіданні представник відповідача доводи апеляційної скарги підтримав в повному обсязі та просив суд задовольнити її, а рішення суду першої інстанції – скасувати.
Позивач в судове засідання не з`явилась. Разом з тим, 21 липня 2020 року на адресу суду через канцелярію надійшло клопотання позивача про розгляд справи за її відсутності.
Враховуючи положення частини 3 статті 194 КАС України, де вказано, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності, суд вирішив провести розгляд справи за відсутності позивача.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи представника відповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, що 24.02.2020 року старший державний інспектор з охорони навколишнього природного середовища Вінницької області Дяк Вадим ОСОБА_2 виніс постанову № 05/049 у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 78 ч. 1 КУпАП, про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 136 грн.
Так, згідно вказаної постанови 12 лютого 2020 року о 15 год. 40 хв. підприємством ДП "Тростянецький спиртовий завод" порушується умова дозволу на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами № 524155100-50 від 19.10.2017 року, а саме (п. 2.1.4.1) зберігання виробничих відходів (барди мелясної) на проммайданчику (поля фільтрації) траса Т0201 Тростянець-Ладижин, 1,78 км (ліворуч) призводить до викидів в атмосферу, які супроводжуються різким неприємним запахом, а також на проммайданчику (вул. Соборна, 14, смт. Тростянець, Тростянецького району) виявлені стаціонарні джерела викидів, які використовуються за відсутності дозволу: ділянки зберігання пелет лушпиння соняшнику, опалювальний пункт, накопичувач барди тощо, а також не виконано умову дозволу на викиди №524155100-51/1 від 09.07.2018 року щодо проведення щорічних замірів на ДВ № 1, що є порушенням абзацу 2 частини 1 статті 10, частин 5,6 статті 11 Закону України "Про охорону атмосферного повітря" (а.с. 47-48).
Вважаючи зазначену постанову протиправною, позивач звернувся з позовом до суду.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржувана постанова прийнята без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. 
Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції частково помилковими, які прийняті без врахування всіх обставин справи та належної оцінки норм чинного законодавства, однак по суті рішення суду першої інстанції є правильним.
За змістом ст. 1 Закону України "Про охорону атмосферного повітря", забруднення атмосферного повітря - змінення складу і властивостей атмосферного повітря в результаті надходження або утворення в ньому фізичних, біологічних факторів і (або) хімічних сполук, що можуть несприятливо впливати на здоров`я людини та стан навколишнього природного середовища.  
Під забруднюючою речовиною розуміється речовина хімічного або біологічного походження, що присутня або надходить в атмосферне повітря і може прямо або опосередковано справляти негативний вплив на здоров`я людини та стан навколишнього природного середовища. При цьому, викид - надходження в атмосферне повітря забруднюючих речовин або суміші таких речовин.
Отже, викидами забруднюючих речовин вважається надходження в атмосферне повітря речовин хімічного або біологічного походження, що справляють негативний вплив на здоров`я людини та стан навколишнього природного середовища.
За правилами ч. 1 ст. 11 Закону України "Про охорону атмосферного повітря" для забезпечення екологічної безпеки, створення сприятливого середовища життєдіяльності, запобігання шкідливому впливу атмосферного повітря на здоров`я людей та навколишнє природне середовище здійснюється регулювання викидів найбільш поширених і небезпечних забруднюючих речовин, перелік яких встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України "Про охорону атмосферного повітря", викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися після отримання дозволу, виданого суб`єкту господарювання, об`єкт якого належить до другої або третьої групи, обласними, Київською, Севастопольською міськими державними адміністраціями, органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань охорони навколишнього природного середовища за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення.
Викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами можуть здійснюватися на підставі дозволу, виданого суб`єкту господарювання, об`єкт якого належить до першої групи, суб`єкту господарювання, об`єкт якого знаходиться на території зони відчуження, зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони навколишнього природного середовища, за погодженням з центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері санітарного та епідемічного благополуччя населення (ч.6 ст.11 Закону України "Про охорону атмосферного повітря").
Відповідно до ч.1 ст.78 КУпАП викид забруднюючих речовин в атмосферне повітря без дозволу спеціально уповноваженого органу виконавчої влади або недодержання вимог, передбачених наданим дозволом, інші порушення порядку здійснення викидів забруднюючих речовин в атмосферне повітря або перевищення технологічних нормативів допустимого викиду забруднюючих речовин та нормативів гранично допустимих викидів забруднюючих речовин стаціонарних джерел під час експлуатації технологічного устаткування, споруд і об`єктів тягнуть за собою накладення штрафу на посадових осіб від п`яти до восьми неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Статтею 256 КУпАП передбачено, що у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.
Надаючи оцінку оскаржуваної постанови колегія суддів враховує наступне.
Як вбачається з наданого позивачем протоколу про адміністративне правопорушення №011505 від 11 лютого 2020 року, у ньому було вказано лише місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, без зазначення дати та часу її розгляду (а.с. 45-46). Надання відповідачем іншого примірника вказаного протоколу про адміністративне правопорушення (а.с.77) не спростовує факту неналежного повідомлення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення.
До того ж під час судового засідання колегією суддів був досліджений оригінал протоколу про адміністративне правопорушення, з якого було встановлено, що чорнило ручки в графі "Розгляд справи про адміністративне правопорушення відбудеться ..." відмінне від інших заповнених граф протоколу. На запитання суду про причини вказаних обставин представником відповідача не надано жодних пояснень. 
Відтак, дії відповідача не відповідали принципу пропорційності, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
Стосовно посилання апелянта на те, що фахівцями ДУ "Вінницький обласний лабораторний центр МОЗ України" 09.07.2019 року було зафіксовано факт перевищення гранично допустимих концентрацій хімічних і біологічних речовин у повітрі населених місць, в зоні впливу бардополів, що свідчить про наявність неприємних різких запахів і в подальші періоди (після 09.07.2019 року), то колегія суддів вважає безпідставними вказані твердження.
Так, ні в протоколі, ні в постанові про адміністративне правопорушення немає жодних посилань на висновки вказаного лабораторного центру. Окрім того, на час перевірки Державною екологічною інспекцією у Вінницькій області у лютому 2020 року відповідне одорологічне дослідження не проводилося та не було предметом перевірки, а відповідно до ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. До того ж, вказаний висновок в матеріалах справи відсутній. 
Також представником відповідача не надано належних та допустимих доказів підтвердження перевищень викидів підприємством ДП "Тростянецький спиртовий завод", чим здійснювались вказані заміри. До того ж, ні в протоколі, ні в постанові про адміністративне правопорушення не зазначено наскільки вказаним підприємством перевищено гранично допустиму концентрацію хімічних і біологічних речовин у повітрі населених місць. 
Враховуючи вищевикладені обставини, судова колегія вважає обґрунтованими доводи суду першої інстанції, що оскаржувана постанова прийнята без урахування усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, а відтак вона підлягає скасуванню.
Водночас, судова колегія не погоджується з доводами суду першої інстанції, що матеріали справи не містять доказів того, що відповідно до розподілу функціональних обов`язків саме на позивача покладена персональна відповідальність за відповідні дії та бездіяльність, що призвели до порушення вимог Закону України "Про охорону атмосферного повітря".
Так, в матеріалах справи міститься Дозвіл на викиди забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами № 524155100-50 від 19.10.2017, в якому зазначено оператора - ОСОБА_1 , згідно якого оператор - суб`єкт господарювання, який вчиняє певні дії щодо контролю за викидами забруднюючих речовин в атмосферне повітря стаціонарними джерелами.
Відтак, висновки суду першої інстанції в цій частині є помилковими.
Стосовно вимоги апелянта про постановлення окремої ухвали, то ні з матеріалів справи, ні з доводів апелянта не вбачається підстав для її задоволення, виключний перелік яких встановлений ст. 249 КАС України.
Оцінюючи позицію апелянта, колегія суддів вважає, що обставини, наведені в апеляційній скарзі, були ретельно перевірені та проаналізовані судом першої інстанції та їм була надана належна правова оцінка. Жодних нових аргументів, які б доводили порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного рішення, у апеляційній скарзі не зазначено.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.  
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Державної екологічної інспекції у Вінницькій області залишити без задоволення, а  рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 червня 2020 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили в порядку ст. 325 КАС України та згідно ст. 272 КАС України касаційному оскарженню не підлягає. 
Постанова суду складена в повному обсязі  22 липня 2020 року.

Головуючий	 	 	Курко О. П.	
 	 	 	 	
Судді	 	   	Гонтарук В. М.    Біла Л.М.