ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/3105/19  Номер провадження 22-ц/814/1425/20	Головуючий у 1-й інстанції Хіневич В. І.  Доповідач ап. інст. Панченко О. О.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2020 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді Панченка О.О.,
суддів Дорош А.І., Лобова О.А.,
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 березня 2020 року, ухваленого у складі головуючого судді Хіневича В.І., повний текст якого складений 17 березня 2020 року, у справі за позовом адвоката Дворника Олександра Вікторовича в інтересах ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», ОСОБА_2 , про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, -
В С Т А Н О В И В :
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Зміст позовних вимог
У липні 2019 року ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (далі – ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія»), ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди.
Позов мотивовано тим, що 06 квітня 2016 року він став учасником дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої отримав легкі тілесні ушкодження, а його автомобіль - значні технічні пошкодження.
У свою чергу, між винуватцем дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_2 та ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» було укладено (договір) поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АЕ/8076225, відповідно до якого належний ОСОБА_2 транспортний засіб «Volkswagen Golf» д.н.з. НОМЕР_1 був забезпечений з 12 березня 2016 року по 11 березня 2017 року включно, а отже, на думку позивача, ОСОБА_1 має підстави для отримання страхового відшкодування від страхової компанії та компенсації за завдану матеріальну шкоду винуватцем дорожньо-транспортної пригоди.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 березня 2020 року позов ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, задоволено.
Стягнуто з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 100 000,00 грн. в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди та 5 000,00 грн. в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.
Стягнуто з ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_1 700,00 грн. в рахунок відшкодування витрат пов`язаних з розглядом справи та 1 050 грн. судового збору.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» безпідставно не виплатило страхове відшкодування  ОСОБА_1 , як потерпілому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, згідно укладеного (договору) полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги
Не погодившись із таким вирішенням спору, ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції повністю та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, відмовити повністю.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції було неповно з`ясовано обставин, що мають значення для справи.
Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.
       МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Згідно вимог ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи. 
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.
Встановлені обставини справи
Встановлено, що 06 квітня 2016 року в м. Кременчуці по вулиці Халаменюка в районі будинку № 6 водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем «Volkswagen Golf» д.н.з. НОМЕР_2 , допустив зіткнення з автомобілем «Mitsubishi Lancer» д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням позивача ОСОБА_1 , внаслідок чого, останній отримав легкі тілесні ушкодження, а його автомобіль - значні технічні пошкодження.
Посадовими особами Управління патрульної поліції були складені протоколи про вчинення адміністративного правопорушення водіями ОСОБА_2 та ОСОБА_1 за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, за результатами розгляду яких місцевими судами встановлено, що в діях ОСОБА_2 та ОСОБА_1 вбачаються ознаки правопорушення, передбаченого ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення, але провадження по вказаним справам були закриті у зв`язку з закінченням строків притягнення осіб до адміністративної відповідальності.
У подальшому, Полтавським відділенням ХНДІСЕ імені засл. проф. M.С. Бокаріуса  була проведена судова автотехнічна експертиза, згідно висновку якої № 404 від 28 липня 2017 року встановлено, що в даній дорожній ситуації дії водія автомобіля «Volkswagen Golf» НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_2 не відповідали вимогам п.п. 10.1 та 10.4 «Правил дорожнього руху України» і, з технічної точки зору, знаходилися в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди.
21 лютого 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області з заявою про перегляд постанови цього ж суду від 13 березня 2017 року по справі № 524/6609/16-п про притягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Постановою суду від 19 квітня 2019 року постанова Крюківського районного суду м. Кременчука від 13.03.2017 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності була скасована, провадження по справі відносно нього було закрито за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
У результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Mitsubishi Lancer» д.н.з. НОМЕР_1 отримав технічні пошкодження, у зв`язку з чим ОСОБА_1 поніс значні матеріальні збитки.
Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження № 110 від 29 березня 2019 року вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля «Mitsubishi Lancer» д.н.з. НОМЕР_1 , дорівнює вартості автомобіля на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди та складає 157 040 грн.
У травні 2019 року представником ОСОБА_1 на адресу ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» направлено пропозицію про позасудове врегулювання спору - здійснення страхової виплати за страховим випадком. Листом від 30 травня 2019 року страховик витребував додаткові документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення або відмову у здійсненні страхового відшкодування. 24 червня 2019 року направлено повторну заяву про страхову виплату на адресу страховика, але відповідь до дня звернення до суду з позовом так і не надійшла.
Ухвалою суду першої інстанції від 23 серпня 2019 року ОСОБА_1 поновлено строк звернення до суду за захистом своїх прав з позовом до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія», ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, та відкрито провадження у справі.
Під час судового розгляду позивач ОСОБА_1 відмовився від позову в частині позовних вимог до відповідача ОСОБА_2 .
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що у зв`язку зі змінами обставин справи, в частині встановлення в судовому порядку відсутності вини ОСОБА_1 у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, строк звернення з заявою про отримання страхової виплати не було порушено, а тому він має право на відшкодування збитків, завданих в результаті дорожньо-транспортної пригоди.
Однак, колегія суддів вважає такий висновок місцевого суду не вірним з наступних підстав.
Застосування норм права, що регулюють спірні правовідносини
Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
Згідно з положеннями статті 979 Цивільного кодексу України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).
До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року № 1961-IV (далі – Закон № 1961-IV).
Закон № 1961-IV регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Положеннями пунктів 1.4 та 1.7 статті 1 Закону № 1961-IV визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.
За вимогами статті 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).
Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
У Законі № 1961-IV детально регламентовано як дії водія транспортного засобу, причетного до дорожньо-транспортної пригоди, тобто потерпілого, так і страховика.
У пункті 33.1.4 статті 33 Закону № 1961-IV передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.
Крім того, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування (пункт 35.1 статті 35 Закону № 1961-IV).
Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону № 1961-IV страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.
Відповідно до пункту 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-IV однією з підстав для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди.
При цьому зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-IV строк є присічним і поновленню не підлягає.
Перелік підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування, передбачений у статті 37 Закону № 1961-IV, є вичерпним і розширювальному тлумаченню не підлягає. Тому саме річний строк звернення із заявою про виплату страхового відшкодування є припинювальним, і з його спливом у страховика настає право на відмову у виплаті страхового відшкодування.
У зв`язку з тим, що у Законі № 1961-IV не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.
У будь-якому разі строк звернення обмежується щодо стягнення майнової шкоди річним строком. Інших обмежень щодо порядку звернення із заявою про виплату страхового відшкодування норми Закону № 1961-IV не містять.
Вказана правова позиція, викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 (провадження 14-406цс19).
Судом встановлено і це не заперечувалось сторонами, що із заявою про виплату страхового відшкодування представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 звернувся через три роки та один місяць з часу дорожньо-транспортної пригоди.
Однак, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, не врахував зазначеного правового висновку Верховного Суду щодо наявності підстав для відмови у виплаті страхового відшкодування у зв`язку зі спливом строку звернення із заявою про виплату страхового відшкодування.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції невірно застосував норми матеріального права, що призвело до неправильного вирішення спору щодо задоволення позовних вимог адвоката Дворника О.В. в інтересах ОСОБА_1 до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди
ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ
Відповідно до пункту другого частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до пунктів першого та четвертого частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування рішення Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 13 березня 2020 року та ухвалення нового рішення, яким у задоволенні позову представника ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, відмовити у повному обсязі.
Щодо судових витрат
За приписами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Оскільки вимоги апеляційної скарги задоволено, то на користь ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» з ОСОБА_1 підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 2373,61 грн.
Керуючись ст.ст. 141, 367, п.2 ч.1 ст. 374, ч.1, 4 ст. 376, 382,  суд –
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» задовольнити.
Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 березня 2020 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову представника ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, відмовити у повному обсязі.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 2373,61 грн.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 28 липня 2020 року.

Головуючий                         О.О. Панченко 
Судді                  А.І. Дорош
О.А. Лобов