УХВАЛА

28 липня 2020 року
м. Київ
справа №  371/891/16-к
провадження № 51- 1511 км 18
 
Верховний   Суд   колегією   суддів  Першої   судової   палати   Касаційного кримінального суду   у   складі:
 
головуючого судді                                     ОСОБА_1 ,
суддів:                                                ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши заяви про самовідвід суддів ОСОБА_1 і ОСОБА_3 ,
встановив:
До суду касаційної інстанції 24 липня 2020 року з касаційною скаргою на вироки Миронівського районного суду Київської області від 22 грудня 2016 року та Київського апеляційного суду від 13 липня 2020 року звернулася  захисник засудженого ОСОБА_4 – адвокат ОСОБА_5 .
В передбаченому ст. 35 КПК України порядку автоматизованою системою документообігу суду визначено колегію суддів у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів:  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .
Під час вирішення питання про прийняття касаційної скарги захисника ОСОБА_5 та відкриття касаційного провадження судді ОСОБА_1 і ОСОБА_3 заявили самовідвід на підставі ст. 75 КПК України.
Вивчивши наявні у розпорядженні Суду матеріали кримінального провадження, Суд уважає, що заяви суддів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 підлягають задоволенню з огляду на таке.
Вироком Миронівського районного суду Київської області від 22 грудня
2016 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених п. 2 ч. 1 і п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України.
Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 07 березня 2017 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_4 змінено в частині цивільного позову. Постановлено стягнути з ОСОБА_4 на користь потерпілого ОСОБА_6 3700 грн витрат на правову допомогу. В решті вирок суду першої інстанції залишено без змін.
Постановою  колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 26 червня 2018 року скасовано ухвалу Апеляційного суду Київської області від
07 березня 2017 року і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 24 вересня 2019 року вирок  Миронівського районного суду Київської області від 22 грудня 2016 року змінено. Перекваліфіковано дії ОСОБА_4 з ч. 1 ст. 121 КК на ч. 1 ст. 122 КК України і за цим законом йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки. На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки з покладенням на нього обов`язків, передбачених п. 2 ч. 1 і п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України. В решті вирок суду першої інстанції залишено без змін.
Постановою колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 06 лютого 2020 року скасовано ухвалу Київського апеляційного суду від
24 вересня 2019 року і призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Вироком Київського апеляційного суду від 13 липня 2020 року частково задоволено апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 . Вирок Миронівського районного суду Київської області від 22 грудня 2016 року в частині призначеного ОСОБА_4 покарання скасовано, ухвалено новий вирок, яким ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 121 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк
5 років. Ухвалено стягнути з ОСОБА_4 на користь потерпілого ОСОБА_6 
3700 грн витрат на правову допомогу. У решті вирок суду першої інстанції залишено без змін.
Суд касаційної інстанції переглянув судове рішення в межах касаційних скарг прокурора та потерпілого ОСОБА_6 , зокрема, щодо оцінки судами першої та апеляційної інстанцій доказів й висловив свою позицію у судовому рішенні.
У своїй касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 оскаржує рішення, постановлені в межах одного й того ж кримінального провадження, в якому судді ОСОБА_1 та ОСОБА_3 вже брали участь у складі колегії суддів Верховного Суду та висловили по суті свою позицію у судовому рішенні. 
Отже, участь суддів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у касаційному розгляді касаційної скарги захисника засудженого ОСОБА_4 – адвоката ОСОБА_5 може викликати сумнів у їх неупередженості.
Оскільки заявлений суддями ОСОБА_1 та ОСОБА_3 самовідвід ґрунтується на вимогах п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України, їх заяви підлягають задоволенню, а провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_4 – адвоката ОСОБА_5 на вироки Миронівського районного суду Київської області від 22 грудня 2016 року та Київського апеляційного суду від 13 липня 2020 року - направленню керівнику апарату Верховного Суду для виконання вимог ч. 3 ст. 82 КПК України.
            Враховуючи викладене та керуючись п. 4 ч. 1 ст. 75, ч. 3 ст. 82 КПК України, Суд
ухвалив:
Заявлений суддями ОСОБА_1 і ОСОБА_3 самовідвід задовольнити.
Провадження за касаційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_4 – адвоката ОСОБА_5 на вироки Миронівського районного суду Київської області від 22 грудня 2016 року та Київського апеляційного суду від 13 липня 2020 року направити керівникові апарату Верховного Суду для виконання вимог ч. 3 ст. 82 КПК України.
Ухвала оскарженню не підлягає.
С у д д і:

 
ОСОБА_1                      ОСОБА_2                              ОСОБА_3