ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4473/20 Справа № 209/2467/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Решетник Т. О. Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2020 року                        Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі: 
головуючого         -        Лаченкової О.В.
суддів          -        Варенко О.П., Городничої В.С.,
при секретарі         -        Синенко Є.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі
апеляційну скаргу  ОСОБА_1 ,
на ухвалу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 лютого 2020 року
по справі за скаргою ОСОБА_1 , боржник - ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби міста Кам`янського Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Лесич Анни Миколаївни, -

ВСТАНОВИЛА:
В січні 2020 року до Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області надійшла скарга  ОСОБА_1 , боржник - ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби міста Кам`янського Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Лесич Анни Миколаївни.
       Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 лютого 2020 року скаргу  ОСОБА_1 , боржник -  ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби міста Кам`янського Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області Лесич Анни Миколаївни — задоволено частково.
       Визнано бездіяльність державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Кам`янського Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області Лесич Анни Миколаївни щодо нездійснення примусового проникнення до помешкання боржника згідно ухвали Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська (Кам`янського) від 08.08.2019 про дозвіл на примусове проникнення до помешкання боржника – неправомірною.
       Зобов`язано державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби Кам`янського Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області Лесич Анну Миколаївну вчинити дії на виконання ухвали Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 08.08.2019 про дозвіл на примусове проникнення до помешкання боржника ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .
       В задоволенні іншої частини скарги – відмовлено.
       В апеляційній сказі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 лютого 2020 року по справі №209/2467/19 в частині відмови у задоволенні скарги щодо визнання неправомірною бездіяльність державного виконавця Лесич А.М. та зобов`язання державного виконавця Дніпровського ВДВС м. Кам`янського вчиняти дії щодо розшуку рахунків боржника ОСОБА_2 та прийняти постанову, якою визнати бездіяльність державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Кам`янського Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області Лесич Анни Миколаївни, що полягає у тривалому нездійсненні розшуку рахунків боржника — неправомірною та зобов`язати державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Кам`янського Головного територіального управління юстиції в Дніпропетровській області Лесич Анну Миколаївну вчиняти дії щодо розшуку рахунків боржника ОСОБА_2 , в тому числі боржника як приватної особи, не рідше одного разу на два тижні відповідно до вимог ч. 8 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження». 
       Відзивів на апеляційну ОСОБА_1  на ухвалу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 лютого 2020 року від інших учасників справи до суду не надходило.
       Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
       Судом першої інстанції встановлено, що вироком Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 03 серпня 2012 року у справі № 1-78/12 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України (умисне вбивство) і йому призначене покарання у вигляді 11 (одинадцяти) років позбавлення волі. 
Також із засудженого ОСОБА_2 на її користь судом стягнуто матеріальну (майнову) шкоду у розмірі 23621 грн. та моральну шкоду в розмірі 50000 грн. 
Як вбачається з матеріалів справи, на виконанні у старшого державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Кам`янське Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) знаходиться зведене виконавче провадження №57528953 з примусового виконання виконавчого листа (дублікат) № 1-78/12 який виданий 11.05.2018 року Дніпровським районним судом м.Дніпродзержинська, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 матеріальної шкоди 100 000,00 грн. та виконавчого листа (дублікат) №1-78/12, який виданий 11.05.2018 року Дніпровським районним судом м.Дніпродзержинська про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди 23621,00 грн., моральної шкоди 50000,00 грн.
В ході проведення виконавчих дій за виконавчим провадженням державним виконавцем проведені виконавчі дії направлені на виявлення майна боржника у відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження», а саме: надіслані запити до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, МВС України, Державної фіскальної служби України та Пенсійного фонду України.         
Згідно отриманої державним виконавцем відповідей від 22.10.2018 року, 04.12.2018 року, 08.01.2019 року, 14.02.2019 року, 16.07.2019 року, 01.08.2019 року, 29.10.2019 року, 15.01.2020 року, 29.01.2020 року Державної податкової служби України про джерела отримання доходів — інформація стосовно боржника не знайдена.
Згідно відповідей Державної податкової служби України від 22.10.2018 року, 04.12.2018 року, 08.01.2019 року, 14.02.2019 року, 16.07.2019 року, 01.08.2019 року, 29.10.2019 року, 15.01.2020 року, 29.01.2020 року про номери рахунків відкритих в банках та інших фінансових установах — інформація стосовно боржника не знайдена. 
Згідно відповідей від 22.10.2018 року, 04.12.2018 року, 08.01.2019 року, 14.02.2019 року, 16.07.2019 року, 01.08.2019 року, 29.10.2019 року, 15.01.2020 року, 29.01.2020 року з Пенсійного фонду України про осіб, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи — інформація стосовно боржника не знайдена.
Разом з тим, вимогами ч. 8 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець проводить перевірку майнового стану боржника у 10-денний строк з дня відкриття виконавчого провадження. У подальшому така перевірка проводиться виконавцем не рідше ніж один раз на два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, не рідше ніж один раз на три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника. 
Отже, державним виконавцем було вчинено усі виконавчі дії відповідно до вимог чинного законодавства України про виконавче провадження.
       Згідно ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.
       Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
       Зі змісту вищезазначеної норми вбачається, що скарга на дії державного виконавця вважатиметься прийнятною, якщо буде встановлено, що державний виконавець при здійсненні виконавчих дій своїми діями чи бездіяльністю порушив права сторони виконавчого провадження.
       Згідно ч. 1 ст. 448 ЦПК України, скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.
       Частина 3 ст. 12 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів.
       Відповідно до ст. 451 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 в частині визнання неправомірною бездіяльність державного виконавця Лесич А.М. та зобов`язання державного виконавця Дніпровського ВДВС м. Кам`янського вчиняти дії щодо розшуку рахунків боржника ОСОБА_2 , суд першої інстанції дійшов до правильного та обґрунтованого висновку, що державним виконавцем отримані відомості з Державної фіскальної служби України про відсутність у божника відкритих рахунків як фізичної особи, а також фізичної особи - підприємця. При цьому, вимоги скаржника щодо розшуку рахунків боржника не рідше одного разу на два тижні відповідно до вимог ч. 8 ст. 48 Закону України «Про виконавче провадження» є передчасними, оскільки вони направлені на майбутнє.
Доводи апеляційної скарги, що бездіяльність державного виконавця Лесич А.М. щодо нездійснення розшуку рахунків боржника протягом вказаних періодів в порушення вимог ч.8 ст. 48 Закону України “Про виконавче провадження” є доведеною, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки суперечать наявним в матеріалах справи доказам, з яких вбачається, що державним виконавцем проводяться належні дії та відповідні заходи щодо виконання рішення суду. 
Приведені в апеляційній скарзі інші доводи про те, що суд першої інстанції не дав оцінки наданих ним доказам не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці, та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст.89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Відповідно ст.141 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишаючи рішення суду без змін не змінює розподіл судових витрат.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 лютого 2020 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко 

В.С.Городнича