Справа № 154/687/20 	Головуючий у 1 інстанції: Вітер І. Р. 	
Провадження № 22-ц/802/848/20  Категорія: 68 	  Доповідач: Карпук  А. К.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
26 серпня 2020 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Карпук А. К.,
суддів - Бовчалюк З. А., Здрилюк О. І., 
з участю секретаря судового засідання -Галицької І. П.,
позивача - ОСОБА_1 ,
представника позивача - ОСОБА_2 ,
відповідача - ОСОБА_3 ,
представника відповідача - ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача: орган опіки та піклування Володимир-Волинської районної державної адміністрації Волинської області, про визначення місця проживання дітей за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 , подану її представником ОСОБА_4 на рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 22 червня 2020 року,

                                        В С Т А Н О В И В:

У березні 2020 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом до ОСОБА_3 про визначення місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із батьком.
Зазначав, що з 26 грудня 2014 року перебував з відповідачкою у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилося двоє дітей: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .
Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 13 червня 2019 року шлюб між ними було розірвано, діти залишились проживати з матір`ю.
З березня 2019 року позивач сплачував на користь відповідача аліменти у розмірі 1/3 частини власних доходів на утримання дітей, також на утримання відповідача у розмірі 1/8 частини доходів до досягнення сином трирічного віку.
З лютого 2020 року на підставі заяв відповідача стягнення аліментів було припинено.
Після розлучення відповідач встигла двічі укласти шлюб з іншими чоловіками, один раз розлучитись і виїхати в іншу область.
За цей час позивач постійно відвідував дітей за місцем їх проживання в інших населених пунктах, а відповідач чинила йому перешкоди у спілкуванні з дітьми, поводилась агресивно, не відпускала дітей всупереч їх волі на побачення з батьком.
Дізнавшись про погіршення відносин відповідача з третім чоловіком та її знущання над дітьми, в інтересах останніх, позивач пропонував відповідачу переїхати з дітьми проживати до його батьків в с. Галинівку Володимир-Волинського району Волинської області, проте остання відмовилась.
Зазначає, що відповідач поводила себе неадекватно, неодноразово викликала поліцію, стверджуючи про домашнє насильство. Проте, за результатами судових розглядів цих справ, провадження у них були закриті за відсутністю в діях позивача складу адміністративних правопорушень.
У січні 2020 року дітей було відібрано у відповідача через отримання дочкою ОСОБА_5 тілесного ушкодження в голову. У зв`язку з цим, діти на час подання позову знаходились у Волинському обласному центрі соціально-психологічної реабілітації дітей. Позивач постійно відвідував дітей, вони його люблять і бажають щоб він їх чим швидше забрав до себе.
На час подання позову відповідач була вагітною третьою дитиною від іншого чоловіка. Проживає у АДРЕСА_1 у квартирі матері та ще двома своїми братами, ніде не працює. Квартира у занедбаному стані.
Зазначає, що він з 21 травня 2013 року працює птахівником у ПАТ «Володимир-Волинська птахофабрика», має постійний дохід, разом із батьком утримують підсобне господарство, користуються земельною ділянкою площею 1 га. 
З метою захисту інтересів дітей, просив суд визначити їх місце проживання разом з ним.
Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 22 червня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Ухвалено визначити місце проживання неповнолітніх дітей: дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з їх батьком ОСОБА_1 .
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 840 грн 80 коп. судового збору.
В апеляційній скарзі, поданій в інтересах ОСОБА_3 її представником Лесиком С. І., відповідач просила оскаржуване рішення з підстав неправильної  оцінки судом зібраних доказів та невідповідності висновків суду обставинам справи скасувати та закрити провадження у справі. В суді апеляційної інстанції представник відповідача повідомив про допущену описку та просив  ухвалити нове рішення про відмову у позові.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 , вважаючи оскаржуване рішення правильним по суті, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.
Судом першої інстанції на підставі копій свідоцтв про народження дітей серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2 встановлено, що ОСОБА_1 є батьком малолітніх ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а ОСОБА_3 є їх матір`ю.
Рішенням Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 13 червня 2019 року шлюб між сторонами розірвано.
Розпорядженням голови Володимир-Волинської районної державної адміністрації від 04 липня 2019 року визначено способи спілкування батька ОСОБА_1 з дітьми ОСОБА_6 , ОСОБА_5 . 
Копіями виконавчих листів від 25 березня 2019 року та повідомлень Володимир-Волинського МВ ДВС №№ 1488 та 1489 від 03 лютого 2020 року підтверджено про сплату позивачем з 14 березня 2019 року до лютого 2020 року аліментів на утримання  відповідача та неповнолітніх дітей.
З постанови Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 06 лютого 2020 року у справі про вчинення позивачем ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, вбачається, що провадження у справі закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. За обставинами, встановленими судом, підставою для закриття було те, що домашнє насильство було вчинене не ОСОБА_1 , а його колишньою дружиною ОСОБА_3 .
Довідкою про доходи № ПТ000000040 від 31 січня 2020 року підтверджується, що позивач протягом 2019 року постійно працював на посаді птахівника у ПАТ «Володимир-Волинська птахофабрика» та отримував заробітну плату в середньому на суму понад 15 000 грн щомісячно.
Згідно з характеристиками № 1487 від 26 грудня 2019 року та № 999 від 30 березня 2020 року позивач за місцем роботи характеризується позитивно. Добросовісно ставиться до виконання покладених на нього обов`язків. Дисциплінований, виконує роботу якісно та вчасно.
Позитивна характеристика також надана виконавчим комітетом Оваднівської сільської ради № 510 від 12 грудня 2019 року, у якій зазначено, крім іншого, що ОСОБА_1 працьовитий, ввічливий та скромний у побуті. Не має шкідливих звичок, не зловживає алкогольними напоями. Не порушує громадського порядку.
У відповідності до копій актів обстеження матеріально-побутових умов позивача ОСОБА_1 № 384 від 02 вересня 2019 року, № 3 від 29 травня 2020 року, позивач проживає у батьківському будинку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 61 кв. м, з матір`ю, батьком та сестрою. Біля будинку обладнав дитячий майданчик. Комісія вважає, що умови для проживання дітей задовільні.
Згідно з копією  акту обстеження умов проживання відповідача ОСОБА_3 від 04 лютого 2020 року, умови для проживання задовільні, квартира потребує прибирання і провітрювання. Для виховання та розвитку дітей умови відсутні. Необхідно облаштувати кімнату дитячими меблями (ліжками, столом), постільною білизною та іншими речами, предметами для розвитку та виховання дітей. Між членами сім`ї відповідача виникають словесні конфлікти та непорозуміння, що призводить до напружених стосунків в сім`ї. На час обстеження в кімнатах хаотично і безладно розкидані речі домашнього вжитку, в тому числі 2 скляних пляшки з-під алкоголю. Потребує проведення санітарно-гігієнічного прибирання і провітрювання кімнат.
На підставі акту обстеження умов проживання відповідача № 2 від 27 травня 2020 року встановлено, що ОСОБА_3 проживає з новонародженою дитиною в окремій кімнаті площею 12 кв. м, в якій є один диван, шафа, розкладне крісло, одежа для новонародженої дитини, дитячий візок. Для двох неповнолітніх дітей для сну будуть два розкладних крісла, стіл для занять, одяг, взуття. Комісія вважає матеріально-побутові умови для малолітніх дітей створені частково.
У повідомленні інспектора ювенальної поліції Володимир-Волинського ВП ГУНП у Волинській області вказано про неприйнятну поведінку відповідача в службі у справах дітей Володимир-Волинської райдержадміністрації 23 січня 2020 року, що проявлялось у нецензурному висловлюванні на адресу працівників служби у справах дітей та поліції нецензурною лексикою в присутності дітей, псуванні документів.
Починаючи з січня 2020 року малолітні ОСОБА_6 , ОСОБА_5 перебувають у «Волинському обласному центрі соціально-психологічної реабілітації дітей» 
У даному судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 не заперечувала пояснень позивача про те, що змінювала місце проживання дітей, виїжджаючи до іншого населеного пункту на проживання до іншого чоловіка.
Також відповідач, як матір дітей, яка не працює і на день пред`явлення позову перебувала у відпустці по догляду за сином ОСОБА_6 , не могла пояснити причину та обставини, за яких була травмована донька ОСОБА_5 у січні 2020 року, не заперечувала, однак не могла пояснити, обставин отримання сином ОСОБА_6 опіків пальців та несвоєчасного звернення за медичною допомогою.
В суді апеляційної інстанції відповідач повідомила, що на даний час перебуває у відпустці по догляду за новонародженою, третьою дитиною, її доходами є допомога по догляду за дитиною, має намір звернутися до батька новонародженої дитини про стягнення аліментів .
Судом встановлено, що ні позивач, ні відповідач не забезпечені власним житлом, позивач проживає з батьками, відповідач - у квартирі баби.
За змістом Преамбули Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенції), ратифікованої Верховною Радою Української РСР 27 лютого 1991 року, Організація Об`єднаних Націй в Загальній декларації прав людини проголосила, що діти мають право на особливе піклування і допомогу. Дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння.
Відповідно до ст. ст. 3, 18 Конвенції, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
У ст. 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.
Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків (ч. 1 ст. 161 СК України).
За частинами 1, 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
Встановивши, що батько дітей, позивач ОСОБА_1 , проживає у будинку батьків, у якому створені належні житлові та санітарні умови для дітей, підтвердження педагогічними працівниками, які на даний час доглядають дітей сторін у реабілітаційному центрі, на більшу прихильність дітей до батька, ураховуючи особливість поведінки відповідача ОСОБА_3 в побуті, у спілкуванні з позивачем, при розгляді службою у справах дітей питань, що стосуються дітей, яка, на думку апеляційного суду, є неприйнятною, відсутність у відповідача самостійних доходів для забезпечення належного матеріального утримання дітей, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що визначення місця проживання малолітніх дітей з батьком ОСОБА_1 буде відповідати найкращим інтересам дітей, забезпечить дітям стійке, безпечне та спокійне середовище проживання та виховання.
Належить також відмітити, що у даному випадку не відбувається розлучення малолітніх дітей з матір`ю, оскільки правовий зміст «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання». Мати дітей у разі визначення місця проживання дітей з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування, турботу та участь у вихованні дітей і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням.
Апеляційний суд при ухваленні рішення також враховує ту обставину, що кожен із малолітніх дітей, проживаючи з матір`ю та перебуваючи під її наглядом, був травмований за невстановлених і невідомих відповідачці ОСОБА_3 обставин, що слугує додатковою підставою для висновку про недостатній догляд матері за дітьми, неможливість забезпечення безпечного, здорового, благополучного середовища для зростання дітей.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.
Доводи апеляційної скарги про зловживання позивачем спиртними напоями не підтверджені доказами та спростовуються матеріалами справи, характеристиками за місцем проживання та роботи. 
Посилання відповідача на незаконність відібрання у неї дітей та поміщення їх до «Волинського обласного центру соціально-психологічної реабілітації дітей» є безпідставними, оскільки відповідач дій та рішень посадових осіб у зв`язку з відібранням дітей не оскаржувала.
Суд надав правову оцінку висновку органу опіки і піклування про визначення місця проживання дітей у системному зв`язку з іншими доказами, що відповідає положенням ст. 89 ЦПК України.
Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів та обставин справи та не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

                                                   У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 , подану її представником ОСОБА_4 залишити без задоволення.
Рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 22 червня 2020 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду упродовж тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді: