ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

31 серпня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 340/380/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Бишевської Н.А. (доповідач),
                               суддів:  Добродняк І.Ю., Семененка Я.В.,     
розглянувши в порядку письмового провадження 
апеляційну скаргу Олександрійського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 
на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2020 року 
у справі №340/380/20 
за позовом   ОСОБА_1  
до  Олександрійського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції     
про визнання незаконним рішення державного виконавця та зобов`язання вчинити дії,- 

ВСТАНОВИВ:

"06" лютого 2020 р.    ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до   Олександрійського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції   в якому просив  
- визнати незаконним рішення державного виконавця Олександрійського міськрайонного відділу ДВС Бевз Л.В. про повернення стягувачу виконавчого листа по адміністративній справі №340/68/19;
- зобов`язати керівника Олександрійського міськрайонного відділу ДВС Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрити виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа по адміністративній справі №340/68/19.
Рішенням  Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2020 р. у справі № 340/380/20 адміністративний позов    ОСОБА_1  до  Олександрійського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції      про визнання незаконним рішення державного виконавця та зобов`язання вчинити дії - задоволено. 
Не погодившись з рішенням суду, Олександрійським міськрайонним відділом Державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції  подано апеляційну скаргу, згідно якої особа, яка подає апеляційну скаргу просить скасувати рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 28 лютого 2020 р. у справі № 340/380/20, як таке що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 01.08.2019 року Кіровоградським окружним адміністративним судом винесено виконавчий лист по адміністративній справі №340/68/19 за позовом ОСОБА_1 до начальника управління приватизації, оренди майна та землі Олександрійської міської ради Купченка Олександра Павловича про зобов`язання начальника управління приватизації, оренди майна та землі Олександрійської міської ради Купченка Олександра Павловича протягом 5 робочих днів з дня набрання рішенням суду законної сили надати відкриту публічну інформацію запитувану ОСОБА_1 у заяві від 05.11.2018 року, з урахуванням висновків суду.
Позивач звернувся до Олександрійського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції із заявою щодо примусового виконання виконавчого листа по справі №340/68/19.
22.01.2020 року головним державним виконавцем Олександрійського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Бевз Ларисою Вікторівною за наслідками розгляду такої зави щодо примусового виконання виконавчого листа №340/68/19 винесено повідомлення про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання на підставі пункту 10 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження».
Не погоджуючись із винесенням такого повідомлення, з огляду на невиконання рішення суду, позивач звернувся до суду.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач протиправно прийняв рішення - Повідомлення про повернення виконавчого документу стягувачу без прийняття до виконання.
Розглядаючи питання законності та обґрунтованості судового рішення, яким позов задоволено, суд апеляційної інстанції враховує наступне.
Стаття 19 Конституції України визначає, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно положень ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку визначає Закон України "Про виконавче провадження" (далі - Закон №1404-19).
За приписами ст.1 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до ч.1 та п.1 ч.2 ст.11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.
Так, відповідно до пункту 1 частини першої статті 26 Закону №1404-19, виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Згідно частини другої статті 26 Закону №1404-19, до заяви про примусове виконання рішення стягувач додає квитанцію про сплату авансового внеску в розмірі 2 відсотків суми, що підлягає стягненню, але не більше 10 мінімальних розмірів заробітної плати, а за рішенням немайнового характеру та рішень про забезпечення позову - у розмірі одного мінімального розміру заробітної плати з боржника - фізичної особи та в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника - юридичної особи.
Згідно ч.4 ст.4 Закону №1404-VIII виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо: 1) рішення, на підставі якого видано виконавчий документ, не набрало законної сили (крім випадків, коли рішення у встановленому законом порядку допущено до негайного виконання); 2) пропущено встановлений законом строк пред`явлення виконавчого документа до виконання; 3) боржника визнано банкрутом; 4) Національним банком України прийнято рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку-боржника; 5) юридичну особу - боржника припинено; 6) виконавчий документ не відповідає вимогам, передбаченим цією статтею, або якщо стягувач не подав заяву про примусове виконання рішення відповідно до статті 26 цього Закону; 7) виконання рішення не передбачає застосування заходів примусового виконання рішень; 8) стягувач не надав підтвердження сплати авансового внеску, якщо авансування є обов`язковим; 9) виконавчий документ не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, приватним виконавцем; 10) виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.
У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами.
Так, судом встановлено, що позивач звернувся із заявою щодо примусового виконання виконавчого листа №340/68/19 до Олександрійського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.
Судом встановлено, що повідомлення про повернення ОСОБА_1 виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 22.01.2020 року було винесено на підставі пункту 4 розділу 1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, пункту 10 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження».
Відповідно до статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.
Згідно з ч. 2, 3 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 вказаного Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.    
Відповідно до пункту 3 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень, органами державної виконавчої служби є:
-  Департамент державної виконавчої служби Міністерства юстиції України;
- відділ примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України;
- управління забезпечення примусового виконання рішень в місті Києві Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України (далі - управління забезпечення примусового виконання рішень в місті Києві);
- відділи примусового виконання рішень в районах міста Києва управління забезпечення примусового виконання рішень в місті Києві;
- управління забезпечення примусового виконання рішень міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України (далі - управління забезпечення примусового виконання рішень);
- відділи примусового виконання рішень управлінь забезпечення примусового виконання рішень;
- районні, районні в містах, міські, міськрайонні, міжрайонні відділи державної виконавчої служби відповідних міжрегіональних управлінь Міністерства юстиції України (далі - відділи державної виконавчої служби).
Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України підвідомчі рішення, за якими: боржниками є Апарат Верховної Ради України, Офіс Президента України, Кабінет Міністрів України, центральні органи виконавчої влади, Конституційний Суд України, Верховний Суд, вищі спеціалізовані суди, апеляційні суди, Офіс Генерального прокурора, обласні прокуратури, Національне антикорупційне бюро України, Вища рада правосуддя, Національний банк України, Рахункова палата, Управління справами Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська і Севастопольська міські ради або обласні, Київська і Севастопольська міські державні адміністрації та їх структурні підрозділи, інші органи державної влади та їх посадові особи (пункту 4 розділу І Інструкції з організації примусового виконання рішень).
Відповідно до приписів пункту 10 частини 4 статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю.
З огляду на вказані процесуальні норми чинного законодавства, вбачається розмежування організації примусового виконання рішень, органами державної виконавчої служби.
Водночас, відповідно до частини 1 статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належать стягувачу.
Виконання рішення, яке зобов`язує боржника вчиняти певні дії, здійснюється виконавцем за місцем вчинення таких дій (ч.3ст.24 Закону України «Про виконавче провадження»).
Таким чином, законодавець надав стягувачу можливість щодо обрання місця відкриття виконавчого провадження щодо вчинення виконавчих дій з приводу виконання судового рішення за відповідною заявою.  
Отже, з огляду на вищевказані положення чинного законодавства у взаємозв`язку із встановленими фактичними обставинами справи, колегія суддів погоджується з оцінкою суду першої інстанції стосовно протиправності дій головного державного виконавця Олександрійського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Бевз Л.В. щодо винесення спірного повідомлення від 22.01.2020 року, оскільки ОСОБА_1 звернувся із заявою щодо примусового виконання виконавчого листа №340/68/19  із дотримання вимог статті 24 Закону України «Про виконавче провадження».
Колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду щодо того, що державний виконавець в даному випадку мав діяти виключно у відповідності до вимог статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», а у разі подання заяви стягувачем про примусове виконання виконавчого листа не за підвідомчістю, шляхом перенаправлення такого виконавчого листа за належністю, не обмежуючи при цьому право позивача на належне виконання судового рішення.
Посилання скаржника на помилковість оцінки судом першої інстанції позиції позивача також є безпідставними через те, що судом першої інстанції всебічно розглянуті підстави позову, яким надана належна правова оцінка.
З урахуванням викладеного суд дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення.
Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Олександрійського міськрайонного відділу Державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на рішення  Кіровоградського окружного адміністративного суду  від  28 лютого 2020 р. у справі № 340/380/20 - залишити без задоволення.
Рішення  Кіровоградського окружного адміністративного суду  від  28 лютого 2020 р. у справі № 340/380/20 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку в порядку та строки передбачені ст.329 КАС України. 
   
Головуючий - суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      І.Ю. Добродняк 

                               суддя                                                                      Я.В. Семененко