УХВАЛА

22 липня 2020 року 
Київ
справа №480/2314/19
адміністративне провадження №К/9901/11724/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Ханової Р.Ф.,
суддів - Гончарової І.А., Олендера І.Я.,

перевіривши касаційну скаргу Офісу великих платників податків ДПС
на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2019 року
та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2020 року 
у справі № 480/2314/19
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання"            
до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби в особі Харківського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби            
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії,-
                                              
в с т а н о в и в :
До Верховного Суду надійшла касаційна скарга скаргу Офісу великих платників податків ДПС на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2019 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2020 року у справі №480/2314/19, предметом спору якої є визнання протиправними дії відповідача по нарахуванню у період з 01.01.2019 року по 31.03.2019 року в інтегрованій картці позивача з податку на прибуток пені в загальному розмірі 2011269,69 грн. та зобов`язання відповідача відкоригувати дані інтегрованої картки позивача з податку на прибуток шляхом скасування протиправно нарахованої у період з 01.01.2019 року по 31.03.2019 року пені в загальному розмірі 2011269,69 грн.
Ухвалою  Верховного Суду від 29 квітня 2020 року касаційну скаргу Офісу великих платників податків ДПС на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2019 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2020 року у справі № 480/2314/19 залишено без руху, надавши скаржнику строк для усунення недоліків касаційної скарги тривалістю 5 днів з моменту закінчення строку дії карантину, пов`язаного із запобіганням поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19).  
Касаційна скарга залишена без руху з наданням скаржнику строку для усунення недоліків, а саме: сплатити судовий збір та довести подібність правовідносин у цій справі та у справах, у яких Верховний Суд виклав висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.
На виконання зазначеної ухвали 06 липня 2020 року надійшло клопотання Офісу великих платників податків ДПС, з долученням до нього платіжного доручення від 01 червня 2020 року №606 про сплату судового збору у сумі 7684 грн.
Обґрунтовуючи подібність правовідносин у цій справі та у справах, у яких Верховний Суд виклав висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, скаржник зазначив, що підставою задоволення позову, як судом першої так і судом апеляційної інстанції, зазначено протиправність нарахування спірної пені у зв`язку з порушенням статті 102 Податкового кодексу України, тобто поза межами 1095 днів. В касаційній скарзі відповідач посилається на дві постанови Верховного Суду у справах №807/2097/16 та №818/1944/17 в яких наведений висновок, що податковий борг, стосовно якого минув строк давності є безнадійним, а нарахування пені на безнадійний податковий борг визнано неправомірним. З такого висновку випливає, що у разі, якщо податковий борг не є безнадійним, відносно нього не минув строк давності, а відповідно і нарахування пені є правомірним.
Також скаржник зазначає, що у запереченнях на відповідь на відзив він, як відповідач наголошував, що 13 червня 2016 року ухвалою Сумського окружного адміністративного суду відкрито провадження за позовом Офісу ВПП до ТОВ «СМНВ» про стягнення податкового боргу по справі № 818/613/16, розгляд якої тривав до 18 березня 2019 року. Зважаючи на те, що відносно податкового боргу, на який нарахована спірна пеня, вживались заходи стягнення судовому порядку, то відносно нього не минув строк позовної давності, а отже він не є безнадійним, тому нарахування спірної пені на нього є правомірним.
Звертаючись із касаційною скаргою скаржник підставою касаційного оскарження визначив пункт перший частини четвертої статті 328 КАС України, відповідно до якої підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку. 
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок (висновки) про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
При касаційному оскарженні судових рішень, зазначених у частині першій статті 328 КАС України, у касаційній скарзі обґрунтування неправильного застосування судом (судами) норм матеріального права чи порушення норм процесуального права має обов`язково наводитись у взаємозв`язку із посиланням на відповідний пункт частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу для касаційного оскарження судового рішення. 
Суд визнає, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України недостатньо самого лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.
Скаржник посилається на те, що суди не врахували постанови Верховного Суду  у справах № 807/2097/16 та № 818/1944/17, посилається виключно на висновок судів щодо правомірності нарахування пені за результатами вирішення спорів у цих справах, які  ґрунтуються на конкретних фактичних обставинах справ, які залежать від їх повноти, характеру, об`єктивності, юридичного значення. 
Суд визнає, що скаржником не доведено, що в наведених ним постановах Верховного Суду мають місце застосування тих самих норм (норми) права та подібність правовідносин (наявність ознак відмінних від інших), та рішення у цих справах не є ухваленими за інших фактичних обставин справ, установлених судами, тому посилання заявника касаційної скарги на те, що судові рішення у цій справі ухвалені без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у цих постановах Верховного Суду, є безпідставними.
Отже, перевіркою змісту поданої у цій справі касаційної скарги встановлено, що у ній не викладені передбачені частиною четвертою статті 328 КАС України підстави для оскарження судових рішень в касаційному порядку. Посилання на постанови Верховного Суду в частині надання правової оцінки доводам контролюючого органу не є свідченням застосування судами попередніх інстанцій у цій справі норм права без урахування висновку (висновків) щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду.
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.  
Відповідно до приписів статті 44 КАС України учасники справи, маючи намір добросовісної реалізації належного їм права на касаційне оскарження судового рішення, повинні забезпечити неухильне виконання вимог процесуального закону, зокрема, стосовно строку подання касаційної скарги, її форми та змісту.
У касаційній скарзі скаржник повинен навести мотиви незгоди з судовим рішенням з урахуванням передбачених КАС України підстав для його скасування або зміни (статті 351 - 354 Кодексу) з вказівкою на конкретні висновки суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які неправильно застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку, або обґрунтувати необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини четвертої статті 328 КАС України (відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було застосовано неправильно , а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися.
У разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставин справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.
Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.
Зі змісту касаційної скарги та клопотання вбачається, що наведені у них доводи на наявність підстав касаційного перегляду на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є необґрунтованими. 
Станом на 22 липня 2020 року скаржник повністю не усунув зазначені в ухвалі Верховного Суду від 29  квітня 2020 року недоліки касаційної скарги, тому вона вважається неподаною і підлягає поверненню.
Керуючись ч.2 ст. 332, пунктом 1 ч.4 ст. 169 Кодексу адміністративного судочинства України,
у х в а л и в:
Касаційну скаргу  Офісу великих платників податків ДПС на рішення Сумського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2019 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 25 березня 2020 року у справі № 480/2314/19 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сумське машинобудівне науково-виробниче об`єднання"  до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби в особі Харківського управління Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби              про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії - повернути скаржнику.
Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи у порядку, визначеному статтею 251 цього Кодексу. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами.
Роз`яснити заявнику касаційної скарги, що її повернення не позбавляє права повторного звернення до Верховного Суду. 
Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                Р.Ф. Ханова
Судді                                                                                                    І.А. Гончарова
                                                                                                           І.Я.Олендер