УХВАЛА

05 серпня 2020 року 
м. Київ
справа № 826/24605/15
адміністративне провадження № К/9901/18360/20
Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Яковенка М. М., перевіривши касаційну скаргу Державної фіскальної служби України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 грудня 2015 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2020 року у справі № 826/24605/15 за позовом ОСОБА_1 до Державної фіскальної служби України, треті особи без самостійних вимог Міністерство юстиції України про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на посаді,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулась до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Державної фіскальної служби України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Міністерство юстиції України, в якому просила визнати протиправним та скасувати з моменту прийняття наказ Державної фіскальної служби України від 28 жовтня 2015 року № 3484-о про звільнення ОСОБА_1 з посади начальника Головного управління Державної фіскальної служби України в місті Києві, поновити позивача на посаді начальника Головного управління Державної фіскальної служби України в місті Києві з 28 жовтня 2015 року.
Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 грудня 2015 року адміністративний позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано з моменту прийняття наказ Державної фіскальної служби України від 28 жовтня 2015 року № 3484-о про звільнення позивача з посади начальника Головного управління Державної фіскальної служби України в місті Києві.
Поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника Головного управління Державної фіскальної служби України в місті Києві з 28 жовтня 2015 року.
Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 02 березня 2016 року провадження у справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі, що розглядається у порядку конституційного провадження за поданнями Верховного Суду України та 47 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень Закону України "Про очищення влади".
Постановою Верховного Суду від 31 січня 2020 року ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 02 березня 2016 року про зупинення провадження скасовано, а справу № 826/24605/15 направлено до Шостого апеляційного адміністративного суду для продовження розгляду.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2020 року, апеляційні скарги Державної фіскальної служби України та Міністерства юстиції України залишено без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 грудня 2015 року - без змін.
Не погоджуючись з рішенням суду першої та апеляційної інстанції, 27 липня 2020 року від скаржника надійшла касаційна скарга.
У касаційній скарзі відповідач покликається на п. 1 ч. 4 ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Відповідно до вказаного пункту підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у ч. 1 ст. 328 КАС України, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку 
За правилами ч. 4 ст. 330 КАС України у разі подання касаційної скарги на підставі п. 1 ч. 4 ст. 328 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
Касаційна скарга містить лише виклад обставини справи, цитати нормативних актів та незгоду з рішеннями суду першої та апеляційної інстанції з підстав порушення норм матеріального та процесуального права.
Суд вважає, що підстави касаційного оскарження викладаються в касаційній скарзі з вказівкою (наведенням) конкретних висновків суду, рішення якого оскаржується, із одночасним зазначенням норм права (пункт, частина, стаття), які застосовані цим судом при прийнятті відповідного висновку. Скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму права судами першої та (або) апеляційної інстанцій було неправильно застосовано, а також обґрунтувати у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права та як на думку скаржника відповідна норма повинна застосовуватися. Мають бути також зазначені правові висновки Верховного Суду, стосовно конкретних норм права, які за наявності подібних правовідносин не враховані судом апеляційної інстанції. 
У разі, якщо скаржник вважає, що судами порушено норми процесуального права щодо не дослідження зібраних у справі доказів, неповного встановлення обставини справи, або встановлення обставин, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів, у касаційній скарзі має бути конкретно зазначено або обставини, які встановлені на підставі недопустимих доказів та чому на думку скаржника останні є недопустимими, або зібрані у справі докази, які судом не досліджені, що могло б давати підстави для висновку про порушення цим судом норм процесуального права.
Отже, касаційна скарга повинна містити посилання на конкретні порушення відповідної норми (норм) права чи неправильність її (їх) застосування. Скаржник повинен зазначити конкретні порушення, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (рішень), які, на його думку, допущені судом при його (їх) ухваленні, та навести аргументи в обґрунтування своєї позиції.
Таким чином, оскаржуючи рішення судів попередніх інстанцій на підставі п. 1 ч. 4 ст. 328 КАС України, відповідач не вказав які саме норми матеріального права неправильно застосовані чи які норми процесуального права порушено судами, не зазначені правові висновки Верховного Суду, стосовно конкретних норм права, які за наявності подібних правовідносин, не враховані судом апеляційної інстанції. 
Верховний Суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Таким чином межі касаційного перегляду судових рішень обмежено підставами, на яких подається касаційна скарга, викладеними скаржником, та зазначеними в ухвалі суду підставами для відкриття касаційного провадження. 
Пунктом 4 ч. 5 ст. 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, зокрема якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
Враховуючи приписи п. 4 ч. 5 ст. 332 КАС України, та не викладення відповідачем підстав для касаційного оскарження судових рішень у даній справі, визначених п. 1 ч. 4 ст. 328 КАС України, а саме не вказано яку саме норму права (пункт, частину, статтю) закону або іншого нормативно-правового акта, застосовано судом апеляційної інстанції без врахування висновку щодо застосування цієї норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, та не зазначення й жодних правових висновків Верховного Суду, стосовно конкретних норм права, які за наявності подібних правовідносин, не враховані судом апеляційної інстанції.
З огляду на наведене суд касаційної інстанції не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження, зокрема з підстав, передбачених ч. 4 ст. 328 КАС України.
За таких обставин касаційну скаргу слід повернути скаржнику, що не перешкоджає йому реалізувати своє право звернутися із касаційною скаргою повторно.
Відповідно до ч. 7 ст. 332 КАС України копія ухвали про повернення касаційної скарги надсилається учасникам справи у порядку, визначеному ст. 251 цього Кодексу. Скаржнику надсилається копія ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами. Копія касаційної скарги залишається в суді касаційної інстанції.
Повернення Верховним Судом касаційної скарги та надання заявнику права в межах розумних строків та при дотриманні всіх інших вимог процесуального закону на повторне звернення до Верховного Суду з такою скаргою, не є обмеженням доступу до суду (зокрема, що гарантовано п. 8 ч. 2 ст. 129 Конституції України), та забезпечує практичну можливість реалізації права особи на суд у формі касаційного оскарження судового рішення учасником справи особисто або через представника.
Керуючись статтями  328, 330, 332 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Державної фіскальної служби України на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 21 грудня 2015 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 25 лютого 2020 року у справі № 826/24605/15 - повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею і оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                              М. М. Яковенко